Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.ст. 525, 526, 530,623, 1049, 1050,1054 ЦК України та укладений між сторонами кредитний договір № 0178/АК1/35/0034864 від 22.07.2008 року, просив задовольнити позовні вимоги в сумі 7147,67 грн. та стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ «Ідея Банк» - Семенюк С.Я. не з'явилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутності, не заперечила проти винесення заочного рішення в справі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, надала квитанції по оплаті та просила їх долучити до справи. Відповідач надав суду квитанції та просив їх долучити до матеріалів справи. Крім того, [PERSON] вказала, що їй не зрозуміло що таке віндикаційні витрати, бо жодного розрахунку цієї суми в кредитному договорі не визначено. Просила суд відмовити у задоволені позову в частині стягнення відикаційних витрат, прострочених процентів та строкових процентів, оскільки не знає за кий період та з якої суми боргу вони нараховані, а також просила застосувати строки позовної давності до заявлених банком вимог в частині стягнення пені в сумі 2174,84 грн. Ухвалою суду від 11.03.2014 року визнано явку представника позивача обов'яковою для дачі пояснень з приводу нарахування пені, віндикаційних витрат, прострочених процентів та надати розрахунок цих стягнень, а також докази направлення листа відповідача про перейменування банку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст.ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 08.08.2008 року між Кредитною спілкою «Аккорд», та членом кредитної спілки [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Позичальником (відповідачем) отримано кредит у розмірі 7747,60 грн. на строк 12 місяців, з 22 липня 2008 року по 22 липня 2009 року, зі сплатою 54,75 % річних, з погашенням кредиту та процентів у термін, передбачені графіком щомісячних платежів. Відповідач одночасно з укладанням кредитного договору була повідомлена про те, що права кредитодавця можуть бути відступлені на користь Відкритого акціонерного товариства «Плюс-Банк». Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що відповідачем має бути сплачено 10053,49 грн. Відповідно до Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами КС «Аккорд» від 01.02.2008 р. та ст. 516 ЦК України ВАТ «Плюс БАНК», який перейменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» (далі-Позивач) відповідно до Змін до Статуту ПАТ «Плюс Банк», затвердженими зборами акціонерів (протокол № 35 від 11.08.2011 року), придбав у КС «Аккорд» права кредитодавця за вищевказаним Кредитним договором по відношенню до Відповідача. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач порушив свої зобов'язання та, як вбачається з довідки-розрахунку (арк. с. 3, зворотній бік), станом на 10.12.2013 року має заборгованість в сумі 7147,67 грн., яка складається з простроченого боргу в сумі 1166,17 грн., прострочених процентів в сумі 2810,18 грн., строкових процентів в сумі 31,48 грн., пені (за останній рік) в сумі 2174,84 грн., віндикаційні витрати в сумі 965,00 грн. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач в обґрунтування заперечень на позовну заяв, надав суду докази оплати кредиту та відсотків на суму 9254,76 грн. (арк.с.26-36). Таким чином, заборгованість становить 798,73 грн. (10053,49 -9254,76). Останню оплату здійснено 13.05.2011 року згідно квитанції № 5555865 на рахунок, наданий позивачем. Суд вважає, що саме з цієї дати позивач повинен був знати про його порушене право, оскільки п.4.3 договору сторони визначили, що платіж за договором вважається здійсненим у день зарахування коштів на відповідний рахунок Кредитодавця, а за відступленою вимогою - на рахунок ВАТ «Плюс Банк». У зв'язку з тим, що відповідач частково не виконав зобов'язання, покладені на нього кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в сумі 798,73 грн. Оскільки відсоток за користування кредитом встановлений на рівні 54,75% річних, то у період з 14.05.2011 року по 10.12.2013 року (як вказується у позовній заяві) з відповідача підлягає стягненню 1126,21 грн. відсотки за користування кредитом - прострочені проценти (798,73*54,75/100*940 днів/365). Щодо стягнення строкових процентів в сумі 31,48 грн. та віндикаційних витрат в сумі 965 грн., суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не було підтверджено ані обов'язок відповідача по сплаті зазначених видів стягнення, ані розмір віндикаційних витрат, ані розмір строкових процентів. Щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів в сумі 2174,84 грн. суд зазначає, що в цій частині слід відмовити в задоволенні позову на підставі наступного. Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Судом встановлено, що останній платіж здійснений відповідачем здійснено 13.05.2011 року, тому саме з цієї дати відраховується строк на стягнення пені. Сторонами не надано доказів щодо збільшення строку позовної давності, позов подано 16.01.2014 року, а тому строк позовної давності для стягнення пені сплинув. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення простроченого боргу в сумі 367,44 грн., прострочених процентів в сумі - 1683,97 грн., строкових процентів в сумі 31,48 грн., віндикаційних витрат в сумі 965 грн., пені за несвоєчасне погашення платежів в сумі 2174,84 грн., а всього на суму 4855,29 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто в сумі 61,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved