Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2406-04-08-2 від 26.03.2008 року в сумі 32 434.82 грн.; стягнути судових витрат по сплаті судового збору в сумі 324.35 грн. [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання недійсним кредитний договір №2406-04-08-2 від 26.03.2008 року. Ухвалою суду від 04.11.2013 року об'єднана в одне провадження позовні вимоги ПАТ «Банк «Київська Русь» до [PERSON] та вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк «Київська Русь». В судовому засіданні представник позивача-відповідача ПАТ «Банк «Київська Русь» підтримав заявлені позовні вимоги, щодо позову [PERSON] просив відмовити. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник в судових засіданнях заперечили проти позовних вимог банку, натомість просили в позові [PERSON] до ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «Банк «Київська Русь» до [PERSON] до задоволення не підлягає, а позов [PERSON] до ПАТ «Банк «Київська Русь» слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором №2406-04-08-2 від 26.03.2008 року АБ «Київська Русь» правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь» надало [PERSON] кредит в розмірі 15 000 грн. з кінцевим терміном повернення до26.03.2011 року на умовах, згідно даного кредитного договору (а.с.5, 62 т.1). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як слідує з матеріалів справи, в 2011 році органами досудового слідства пред'явлено звинувачення та затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі №315383 по обвинуваченню [PERSON] за ст..191 ч.5, 209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України (а.с.89-94 т.1), в п.31 якого зазначено, що 26.03.2008 року у виконання розробленого та погодженого всіма членами організованої злочинної групи злочинного плану, направленого на заволодіння грошовими коштами АБ «Київська Русь» з використанням підроблених документів було отримано копію паспорта та інших документів [PERSON], підроблено заяву позичальника на отримання кредиту в сумі 14 000 грн., підготовлено кредитний договір №2406-04-08-2 від 26.03.2008 року на отримання кредиту в сумі 15 000 грн., підписали його замість позичальника, отримали в касі кошти в сумі 15 т.грн., які розділили між учасниками організованої групи. Відповідно до інформації Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2013 року (а.с.47 т.1) на розгляді Коломийського міськрайонного суду ще знаходиться кримінальна справа, вироку по даній справі ще не постановлено. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ухвалою суду від 04.12.2013 року у даній цивільній справі було призначено почеркознавчу експертизу щодо виконання підпису у кредитному договорі та заяві на видачу готівки (а.с.68-69 т.1), однак на вимогу суду ПАТ «Банк «Київська Русь» не надав оригінал витребуваних документів, а саме кредитного договору №2406-04-08-2 від 26.03.2008 року та заяви на видачу готівки, повідомивши про відсутність таких оригіналів, які вилучені органами досудового слідства (а.с.74-75 т.1), а також такі оригінали відсутні і в матеріалах кримінальної справи, а тому експертна установа залишила ухвалу суду про призначення експертизи без виконання. Ухвалою суду від 17.04.2014 року було витребувано в НДЕКЦ при УМВС України належним чином засвідченого копії висновку експерта №09/03-252 від 25.05.2009 року за результатами судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах кримінальної справи №315312 (а.с.108-109). Даним висновком було досліджено: кредитний договір, заяву-клопотання позичальника по кредиту та заяву на видачу готівки, та встановлено що підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі №2406-04-08-2 від 26.03.2008 року, в анкеті позичальника, заяви на видачу готівки виконані не [PERSON], а іншою особою. Правочин - це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, у ст. 16 ЦК міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. У правочині зовнішнє волевиявлення особи до укладення саме такого договору має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку по укладеному договорі, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків. По оскаржуваному правочину, волевиявлення [PERSON] на укладення саме кредитного договору не було, і наслідок по укладеному договорі для нього не настало як сторони договору. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Як слідує з ч.3, 5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А тому, оскаржуваний кредитний договір підлягає визнанню судом недійсним, а в задоволенні банку про стягнення коштів з [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 15, 203, 215, 1054 ЦК України,

Outcome: approved