Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги наступним. Між відповідачем [PERSON] та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», 18.03.2008 року був укладений Кредитний договір №529-007/08Р (далі - Кредитний договір), за умовами якого позивач позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 35300 дол. США строком до 18.03.2015 року. ПАТ КБ «Правекс-Банк» належним чином виконало свої зобов'язання за Кредиитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти на загальну суму 35300 дол. США. В якості забезпечення належного виконання відповідачем [PERSON] за Кредитним договором, між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON], [PERSON] укладені Договори поруки №529-007/08Р від 18.03.2008 року. Як зазначає представник позивача у позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення основної суми кредиту, своєчасної сплати процентів за користування кредитом, кошти у розмірі 35891,53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.11.2015 року становить 812906,04 грн., з яких: 27202,85 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.11.2015 року становить 616116,42 грн. - кредит; 8688,68 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.11.2015 року становить 196789,62 грн. - проценти, підлягають стягненню солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у примусовому порядку. З огляду на викладене, позивач ПАТ КБ «Правекс-Банк» через представника звернулось до суду з даним позовом. В матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову відповідачів [PERSON], які вмотивовані наступним. Відповідно до положень Кредитного договору №529-007/08Р від 18.03.2008 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON], остання є позичальником. Згідно з п.1.2 Кредитного договору, кредит надається позичальникові строком до 18.03.2015 року. Однак, п. 9.2 Кредитного договору визначено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків з користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 Кредитного договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Тобто, за письмовою згодою сторін Кредитного договору, строк користування кредитом підлягає зміні у разі прострочення відповідачем [PERSON] погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування і визначається вже не 18.03.2015 року, а 10-м днем місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Згідно з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, підписаного представником позивача 01.12.2015 року, останній платіж за Кредитним договором по сплаті кредиту та відсотків за користування ним відповідачем [PERSON] здійснено 04.08.2012 року. Таким чином, з урахуванням положень п. 9.2 Кредитного договору, строк користування кредитом за Кредитним договором за письмовим погодженням сторін припинився 10.09.2012 року. Про порушення своїх прав за Кредитним договором позивач дізнався 10.09.2012 року. При цьому, відповідно до підпункту 9.1.1 п. 9.1 Кредитного договору, у позивача з 10.09.2012 року виникло право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і неустойок, відшкодування збитків а у відповідача [PERSON] виник обов'язок з повернення позивачу суми заборгованості, що залишилася за кредитом, сплати належних відсотків і неустойки, відшкодування збитків.Протягом періоду з 10.09.2012 року до 01.12.2015 року своїм правом щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і неустойок, відшкодування збитків позивач не скористався. З огляду на викладене, відповідач [PERSON] просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та відмовити у позові. Відповідно до письмових заперечень відповідачів [PERSON] та [PERSON], наявних в матеріалах справи, останні просять суд застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості; визнати припиненою поруку [PERSON] та [PERSON] за Договорами поруки №529-007/08Р від 18.03.2008 року; у позові ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовити, мотивуючи наступним. Відповідно до положень Договорів поруки №529-007/08Р від 18.03.2008 року (далі - Договір поруки), укладених між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON], [PERSON], останні є поручителями, які зобов'язались нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання зобов'язань відповідачем [PERSON] за Кредитним договором. Як визначено п. 2.1. Договору поруки поручитель зобов'язується, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед позивачем на умовах, у порядку і у строки, встановлені Кредитним договором. Згідно п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається позичальникові строком до 18.03.2015 року. Однак, пунктом 9.2. Кредитного договору визначено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків з користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. Кредитного договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Тобто, за письмовою згодою сторін Кредитного договору, строк користування кредитом підлягає зміні у разі прострочення відповідачем [PERSON] погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків з користування, і визначається вже не 18.03.2015 року а 10-м днем місяця наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Згідно з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, підписаного представником позивача 01.12.2015 року, останній платіж за Кредитним договором по сплаті кредиту та відсотків за користування ним відповідачем [PERSON] здійснено 04.08.2012 року. Таким чином, з урахуванням положень п. 9.2 Кредитного договору, строк користування кредитом за Кредитним договором за письмовим погодженням сторін припинився 10.09.2012 року. Про порушення своїх прав за Кредитним договором позивач дізнався 10.09.2012 року. При цьому, відповідно до підпункту 9.1.1 п. 9.1 Кредитного договору, у позивача з 10.09.2012 року виникло право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і неустойок, відшкодування збитків а у відповідача [PERSON] виник обов'язок з повернення позивачу суми заборгованості, що залишилася за кредитом, сплати належних відсотків і неустойки, відшкодування збитків.Протягом періоду з 10.09.2012 року до 01.12.2015 року своїм правом щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і неустойок, відшкодування збитків позивач не скористався. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] окремо звертають увагу суду на те, що п. 2.1 Договору поруки, строк виконання зобов'язання визначено у строки, що встановлені Кредитним договором, з урахуванням положень п. 9.2 Кредитного договору за письмовим погодженням сторін припинився 10.09.2012 року. Починаючи з 10.09.2012 року, тобто, з дати коли позивач довідався про порушення своїх прав та сплив строку виконання основного зобов'язання за Кредитним договором (визначеного п.9.2 Кредитного договору), ні протягом шести місяців після вказаної дати, ані навіть протягом шести місяців після спливу терміну користування кредитом визначеного п. 1.2. Кредитного договору, позивач вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] за Договорами поруки не висунув, до суду за захистом своїх прав не звернувся. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року (головуючий суддя Ярошенко С.В.) позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без розгляду (а.с. 115, т.1). 30.11.2016 року до суду надійшла апеляційна скарга представника ПАТ КБ «Правекс-Банк» на вищезазначену ухвалу суду (а.с. 120-123, т.1). Ухвалою судді Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Крижанівської Г.В. апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без руху та надано строк для сплати судового збору (а.с. 130, т.1). Ухвалою судді Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Крижанівської Г.В. вказану апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» - повернуто (а.с. 134, т.1). 17.02.2017 року до суду повторно надійшла апеляційна скарга представника ПАТ КБ «Правекс-Банк» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року (а.с. 143-146, т.1). Ухвалою судді Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф. від 01.03.2017 року зазначену апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Правекс-Банк» - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 152, т.1). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2017 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 180-181, т.1). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2017 року, цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості передано для розгляду судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. Ухвалою судді Клочко І.В. від 07.04.2017 року вищеназвану справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 186, т.1). 20.07.2017 року до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК Довіра та Гарантія») про залучення правонаступника позивача (а.с. 193, т.1). Ухвалою суду від 13.02.2018 року, внесеною до журналу судового засідання, залучено правонаступником позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 35-36, т.2). 28.02.2018 року до суду надійшла заява представника позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Відернікової Я.М. про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просила суд: - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за Кредитним договором «529-007/08Р від 18.03.2008 року у розмірі 812906,04 грн.; - стягнути в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 12193,59 грн. 13.03.2018 року на запит суду надійшов лист Деснянського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану, з якого вбачається, що державна реєстрація смерті [PERSON], яка померла [INFO], проведена відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у м. Києві 15.06.2017 року, про що складено відповідний актовий запис №9679 (а.с. 151, т.2). В судовому засіданні від 21.03.2018 року представником позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Відерніковою Я.М. заявлено клопотання про відмову від частини позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] (а.с. 186-188, т.2). Ухвалою суду від 21.03.2018 року прийнято у представника позивача Відернікової Я.М. відмову від частини позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] та закрито провадження в цій частині (а.с. 41-42, т.2). Представник позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - Відернікова Я.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просила суд про їх задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували за викладених у письмових запереченнях обставин, просили суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Між відповідачем [PERSON] (позичальник) та АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» (кредитор), 18.03.2008 року був укладений Кредитний договір №529-007/08Р (далі - Кредитний договір), за умовами якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 35300 дол. США строком до 18.03.2015 року з Додатками 1, 2 до кредитного договору (а.с. 9-11, 12, 13-14). Пунктами 4.4 - 4.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 421 дол. США щомісяця до «10» числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в п.1.2 даного договору. Відповідно до п. 9.2 цього договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового припинення договору, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до копії Договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 18.03.2008 року, доповнено розділ 6 «Зобов'язання Позичальника» Кредитного договору пп. 6.1.13, 6.1.14, а також доповнено розділ 10 «Відповідальність Сторін» Кредитного договору п.10.7 (а.с. 21, т.1). Згідно з копією договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 12.02.2010 року, з метою проведення реструктуризації простроченої заборгованості позичальника за Кредитним договором Сторони домовились внести до Кредитного договору, зокрема, наступні зміни: викласти п.4.4 Кредитного договору у наступній редакції: позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, щомісяця до 10 числа наступного місяця включно шляхом внесення коштів згідно наступного графіку погашення кредиту: з 11.01.2010 року по 10.06.2010 року - по 211 дол. США; з 11.06.2010 року по 10.02.2015 року - по 468 дол. США; з 11.02.2015 року по 18.03.2015 року - по 438 дол. США (а.с. 20, т.1). Відповідно до копії договору про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 23.12.2010 року, з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника за Кредитним договором сторони домовились, зокрема, про те, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №1 до цього Договору (а.с. 19, 22, т.1). Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 6-8, т.1) та виписки по рахунку (а.с. 64-130, т.2), наданих позивачем, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором від відповідача [PERSON] на користь позивача зарахований 04.08.2012 року. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» (кредитор) та [PERSON], [PERSON] (поручителі) укладені Договори поруки №529-007/08Р від 18.03.2008 року (далі - Договори поруки) (а.с. 26, 27, т.1). У відповідності до п.1.1 Договорів поруки, поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 18.03.2015 року у розмірі 35300 дол. США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Згідно з п. 2.1 Договорів поруки, поручитель зобов'язується, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку і у строки, встановлені Кредитним договором, зазначеним у п. 1.1 даного договору, зі змінами і доповненнями до нього. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що, згідно виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, які містяться в матеріалах справи, останній платіж відповідачем [PERSON] з метою погашення заборгованості за Кредитним договором було зараховано позивачу 04.08.2012 року. Так, ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні правові позиції висловлені в постановах ВСУ від 19.03.2014 року в справі №6-20цс14, а також від 03.06.2015 року в справі № 6-31цс15. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що останній платіж в рахунок погашення заборговнаості за Кредитним договором від відповідача [PERSON] зарахований позивачу 04.08.2012 року, суд вважає, що право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, згідно умов п.9.2 Кредитного договору, виникло з 10-го дня місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто, з 10.10.2012 року, а не з 10.09.2012 року, як зазначають відповідачі у своїх письмових запереченнях. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 01.12.2015 року, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором №529-007/08Р від 18.03.2008 року. Згідно з приписами ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правовими наслідками порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, згідно ст. 554 ЦК України, є солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Відповідно до змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України, припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. За результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення в справі №6-53цс14, колегією суддів Верховного Суду України було винесено постанову від 17.09.2014 року, відповідно до якої зазначено, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року в справі 6-1265цс16 висловлена наступна правова позиція. З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред'явити вимоги до поручителя. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Більш того, до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги. Таким чином, викладені у письмових запереченнях відповідача [PERSON] обставини знайшли своє правове обґрунтування у вищевикладених правових нормах та поруку за Договорами поруки слід вважати припиненою. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного період після переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи, що строк позовної давності за основним зобов'язанням сплив 11.10.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовними вимогами 01.12.2015 року, крім того, беручи до уваги положення статті 266 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог - повністю. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до змісту якої у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.ст. 11, 253, 256, 266, 267, 526, 530, 543, 559, 598, 610, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed