Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 16 січня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір 2/070JJ5Г. У відповідності до умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в сумі 139000 грн., а відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно погашати заборгованість за кредитом, в тому числі за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами договору. Відповідач в порушення умов договору не здійснював погашення заборгованості у встановлені договором строки, у зв'язку з чим станом на 3 грудня 2013 року заборгованість становить: 352117 грн. 35 коп., яка складається з: 101733 грн. 36 коп. - заборгованість за кредитом; 166861 грн. 57 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 83522 грн. 42 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором з [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] надсилалась вимога про виконання зобов'язання, проте вона не була виконана. У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 352117 грн. 35 коп. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, у заяві позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 27 листопада 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №2/070JJ5Г. Відповідно до умов договору Банк наддав Позичальнику кредит в сумі 139000 грн. з умовою сплати процентів за користування кредитом у відповідності до графіку погашення кредиту до 26 листопада 2012 року. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 3 грудня 2013 року становить 268 594 грн. 93 коп.: 101733 грн. 36 коп. - заборгованість за кредитом; 166861 грн. 57 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 4-5). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору, а саме п. 6.1 передбачена відповідальність позичальника за прострочення сплати процентів, строку повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Згідно з розрахунком позивача за порушення строків платежів нараховано пеню в сумі 83522 грн. 42 коп. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №2/070JJ5Г від 27 листопада 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки № 0LML/2 від 27 листопада 2007 року (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з умовами даного договору (п. 2) Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Доказів виконання зобов'язань за договором кредиту позичальником або поручителем, визнання недійсним кредитного договору або договору поруки, їх розірвання на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. В той же час відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з п. 1.3. кредитного договору № 2/070JJ5Г від 27 листопада 2007 року днем настання строку виконання основного зобов'язання, а саме, повернення кредиту, визначено 26 листопада 2012 року. При цьому суд не приймає до уваги положення п. 11 договору поруки про те, що договір діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором з огляду на наступне. Верховний Суд України в своїх постановах від 18 липня 2012 р. № 6-78цс12, від 21 травня 2012 р. № 6-48цс11, від 23 травня 2012 р. № 6-33цс12, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які відповідно до ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України, встановив наступне. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 Цивільного кодексу України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того, у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений у, а тому у Банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржникв за договором кредиту, починаючи з 26 листопада 2012 року, протягом наступних шести місяців. Позивачем не надано доказів того, що Банк пред'являв вимоги до поручителя протягом шести місяців з 26 листопада 2012 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за договором № 0LML/2 укладеним 27 листопада 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] порука є припиненою, а тому вимоги позивача про стягнення з поручителя як солідарного боржника заборгованості за кредитним договором є безпідставними, у зв'язку з цим в позові в цій частині слід відмовити. Вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial