Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (далі - ПАТ) звернулось з позовом до [PERSON] та Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно - будівлю насосної станції водопостачання з мережами водопроводу за набувальною давністю, посилаючись на наступне. При зверненні до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ПАТ було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності, оскільки на даний час сільська рада не правомочна видавати такі правовстановлюючі документи. У відповідності до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до п.27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 22.06.2011 року №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, серед інших, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до норм Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду Позивач прохає суд: Визнати за ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», ідентифікаційний код юридичної особи 00186542, право власності на нерухоме майно - будівлю насосної станції водопостачання з мережами водопроводу за інвентарним номером №1000006 за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання [PERSON] та представник Люцернянскої сільської ради Вільнянського району Запорізької області не з'явились, про слухання справи були повідомлені належним чином, відповідачі [PERSON] (заява від 21.06.2014 року) та Люцернянська сільська рада Вільнянського району Запорізької області (заява від 25.06.2014 року №02-01-16) надали суду повідомлення, про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог не заперечують та просять суд їх задовольнити. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що з 1996 року позивач фактично користується нерухомим майном - будівлею насосної станції водопостачання з мережами водопроводу за інвентарним номером №1000006 за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджено в судовому засіданні довідкою Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 25.06.2014 року №02-01-16. З 1996 року та по цей час позивач за свій кошт здійснює поточні та капітальні ремонти будівлі насосної станції, укладав договір оренди земельної ділянки площею 0,0100 за кадастровим №2321582700:05:001:0056 на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, на якій знаходиться ця будівля насосної станції. З 1996 року, тобто більше 18 років, ніхто не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, даний факт підтверджений повідомленням Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 25.06.2014 року №02-01-16. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше тобто до 1 січня 2001 року. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності належить до числа таких суб'єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певних юридичних фактів. Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно ст.ст.386, 392 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також слід зазначити, що Люцернянська сільська рада не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна територіальній громаді, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст.30 ЦПК сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Підстави набуття права власності визначені ст.328 Цивільного кодексу України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначається, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичної особи. За таких обставин звернення позивача до суду про визнання права власності є передбаченим законом способом захисту цивільного права відповідно до ст.16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved