Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, посилаючись на невиконання умов кредитного договору № б/н від 23 червня 2011 року, у зв'язку з чим за [PERSON] станом на 30.06.2015 року утворилась заборгованість в сумі 8653,11 грн., яка складається з наступного: - 2280,23 грн.- заборгованість за кредитом; - 3884,64 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1600,00 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 388,24 грн. - штраф ( процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча подав заяву в якій позовні вимоги пітримав в повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що згідний з розміром позовних вимог, який міститься у розрахунку заборгованості. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює під час судового засідання рішення про задоволення позову. Як видно з матеріалів справи, 23 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до заяви позичальника № 1108090600227757984, в день надання кредиту, [PERSON] отримав на картковий рахунок кошти в сумі 2300.00 гривень, що підтверджується відповідачем та згідно ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. (а.с. 5). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 30.06.2015 року утворилась в сумі 8653,11 гривень , яка складається з : - 2280,23 грн.- заборгованість за кредитом; - 3884,64 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1600,00 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 388,24 грн. - штраф ( процентна складова). Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с. 3-4). Таким чином, проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає, що обов'язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження. У зв'язку з цим, з відповідача необхідно стягнути борг за кредитним договором в сумі 8653,11 гривень в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню також понесені позивачем витрати по справі. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 551, 1054 ЦК України,

Outcome: approved