Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Бахчисарайського районного суду АР Крим з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованість за кредитним договором №247 від 08.06.2007р., яка станом на 12.07.2013р. складає 57 620,71 грн., з них заборгованість по процентах 2092,37 грн., пеня з простроченої заборгованості по кредиту і процентам 55528,34 грн. та судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.06.2007р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договорів №247 на суму 50000 грн. строком на 36 місяців до 07.06.2010р. з виплатою 20% річних за користування кредитом. Додатковою угодою від 30.07.2008р. сторони досягли згоди щодо зміни розміру процентної ставки до 24%. Зобов'язання за вказаним кредитним договором було забезпечено договором поруки №267, укладеним з поручителем [PERSON] Заочним рішенням Бахчисарайського районного суду АР Крим від 25.06.2010р. з відповідачів було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 46792,63 грн., з яких загальний залишок заборгованості по основному бору 32142,86 грн., заборгованість по сплаті процентів - 7959,26 грн., пеня - 6690,51 грн. Однак, враховуючи те, що на час звернення до суду із відповідним позовом заборгованість відповідачами не погашена, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку проценти за користування кредитом та пеню. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Молостова Н.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково вказувала на те, що проценти та пеня, заявлені до стягнення в межах даної справи, нараховані за період, що не увійшов до відповідних сум, що були стягнуті за заочним рішенням Бахчисарайського районного суду АР Крим від 25.06.2010р. Крім того, вказувала на те, що в кредитному договорі сторони обумовили продовження строку позовної давності для всіх грошових зобов'язань до трьох років. Відповідач - [PERSON] визнав як факт отримання кредиту, так і факт невиконання ним своїх грошових зобов'язань за кредитним договором. При цьому посилався на те, що на час отримання кредиту (2007 рік) він займався підприємницькою діяльністю, отримував регулярний та стабільний заробіток, що дозволяло йому своєчасно та у повному обсязі виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Однак після фінансової кризи 2008 року, його дохід значно зменшився, з 2009 року він взагалі перестав отримувати будь-який доходів. Сім'я складається з чотирьох осіб, на даний час працює тільки [PERSON], тому він не має можливості виконувати свої кредитні зобов'язання. З огляду на наведені обставини просив суд зменшити розмір пені в порядку ст.551 ЦК України. Додатково просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки на його думку позовна давність щодо вимог про стягнення пені складає 1 рік, тому в цій частині позовних вимог має бути відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відповідач - [PERSON] до судового засідання не з'явилась. Про день та час судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши в їх сукупності надані докази, доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, заочним рішенням Бахчисарайського районного суду АР Крим від 25.06.2010р., що набрало законної сили 06.07.2010р., у цивільній справі №2-1378/2010 за позовом Прокурора Бахчисарайського району АРК в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту позов задоволений; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 46792,63 грн. за кредитним договором №247 від 08.06.2007р.; стягнуто в рівних частках судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.15). Судом встановлено, що 08.06.2007р. між позивачем і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №247, згідно умов якого останньому надано кредит у сумі 50000 грн. строком на 36 місяців з виплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20% річних з кінцевим терміном повернення 07.06.2010р. Умови договору відповідачем належним чином не виконані. При цьому зобов'язання за вказаним договором було забезпечено договором поруки за№267 від 08.06.2007р., укладеним з поручителем [PERSON] З вини відповідачів умови по погашенню кредиту і процентів по ньому належним чином не виконуються, внаслідок чого станом на 01.03.2010р. утворилась заборгованість за кредитом у сумі 46762,63 грн., де 32142,86 грн. - заборгованість за основним боргом, 7959,26 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 6690,51 грн. - пеня за простроченою заборгованість зі сплати кредиту та процентів. У виконання вищевказаного рішення з рахунків [PERSON] списано 74,63 грн. В іншій частині рішення суду залишається невиконаним. Факт невиконання рішення суду був підтверджений відповідачем в судовому засіданні. Пунктом 7.1 договору встановлено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору. Відповідно до п.1.5.1.1 Договору проценти нараховуються Банком щомісяця за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі Кредиту до моменту закінчення строку, вказаного в п.1.2 цього Договору, тобто до 07.06.2010р. Додатковою угодою №1 від 30.07.2008р. до кредитного договору №247 від 08.06.2007р. сторони досягли згоди щодо зміни процентної ставки з 20 до 24%. Зміна розміру процентної ставки була погоджена з поручителем - [PERSON] В свою чергу за договором поруки №267 від 08.06.2007р. поручитель ([PERSON]) зобов'язується перед Кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником Зобов'язання за Кредитним договором №245 від 08.06.2007р., а також додатковими угодами до нього. Пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання по Кредитному договору не будуть виконані повністю (п.3.2 договору поруки). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором (п.4.1 договору поруки). За розрахунком позивача заборгованість по процентах з 01.03.2010р. по закінчення строку дії Договору, тобто 07.06.2010р. становить 2092,37 грн. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи з наведених положень кредитного договору та норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що вимоги в частині стягнення процентів в сумі 2092,37 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому суд також виходить з роз'яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з якими наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Тому безпідставними є посилання відповідача на неправомірне на його думку нарахування процентів за користування кредитом, оскільки позивачем заявлені до стягнення проценти, нараховані за період з 01.03.2010р. по закінчення строку дії Договору, тобто 07.06.2010р. В частині стягнення заборгованості за користування процентами відповідачем заяви про застосування строку позовної давності не подавалось. Щодо вимог про стягнення пені в сумі 55528,34 грн., суд доходить висновку, що хоча позовні вимоги в цій частині і є обгрунтованими, оскільки за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування Кредитом Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,11% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.4.2 кредитного договору), однак розмір останньої має бути зменшений в порядку ч.3 ст.551 ЦК України, про що було заявлено відповідачем. Зменшуючи розмір пені суд виходить з того, що позичальником ([PERSON]) отримано кредит у розмірі 50000 грн., на час ухвалення заочного рішення 25.06.2010р. сума заборгованості з основного боргу (тіла кредиту) склала 32142,86 грн., тобто відповідач до певного часу своєчасно здійснював погашення сум за кредитним договором. Як вбачається з наданих [PERSON] документів, зокрема податкової звітності, з 2009 року дохід відповідача зменшився майже у 3 рази, з 2010 року він перестав отримувати будь-який дохід як суб'єкт підприємницької діяльності. Офіційний заробіток відповідача дорівнює мінімальній заробітній платі та на даний час становить 1266,72 грн. Сім'я відповідача складається з дружини та чотирьох дітей; старші діти не працевлаштовані, навчаються в учбових закладах; дружина не працює, на даний час перебуває в декретній відпустці, отримує виплати в розмірі 130 грн. щомісяця. Оцінюючи у сукупності наведені обставини, суд доходить висновку, що погіршення матеріального стану відповідача відбулось з об'єктивних причин, від виконання взятих на себе зобов'язань він не ухиляється, проте значне погіршення майнового стану, знаходження на його утриманні п'яти осіб - членів сім'ї перешкоджає виконанню взятих ним на себе зобов'язань. Виходячи з суми отриманого кредиту та залишку непогашеної заборгованості, загальних засад до зобов'язань та договору, які згідно з ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України мають грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, виходячи з положень ч.3 ст.551 ЦК України та роз'яснень, що надані у п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума пені має бути зменшена судом до 20000 грн. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що відповідач отримував саме споживчий кредит як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець, тому суд не має враховувати зменшення доходу відповідача. Суд виходить з того, що невиконання взятих на себе зобов'язань відбулось саме внаслідок погіршення майнового стану відповідача та суттєвого зменшення отримуваного ним доходу. При цьому сума отриманого кредиту погашалась як раз за рахунок коштів, що отримувались відповідачем внаслідок підприємницької діяльності. При цьому суд критично ставиться до посилань відповідача щодо застосування строку позовної давності, якій складає на думку відповідача 1 рік, оскільки пунктом. 6.7 кредитного договору сторони продовжили строк позовної давності до трьох років, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 22092,37 грн., з яких 2092,37 грн. - заборгованість по процентах, 20000 грн. - сума пені (зменшена судом з 55528,34 грн.). Судові витрати суд в порядку ст.88 ЦПК України покладає на відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial