Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Іскра» звернулось в суд з позовом про стягнення з [PERSON] в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування третім особам в сумі 25\~402 грн. 64 коп. Позов обґрунтовує тим, що в дорожньо-транспортній пригоді, 23.02.2013р. в с. Березівка Макарівського району Київської області, зіткнулись автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], що належить ТОВ «МТІ» та автомобіль [NUMBER], що належить ПАТ «Іскра» під керуванням [PERSON]. Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 05.04.2013р., [PERSON] визнано винним у зіткненні та піддано адміністративному стягненню по ст.124 КУпАП. 02.07.2015р., господарським судом Львівської області прийнято рішенням про стягнення з ПАТ «Іскра» на користь ПАТ з іноземними інвестиціями страхової компанії «К'Ю БІ І Україна» 25\~402,64 грн. страхового відшкодування та 1\~757,1 грн. судового збору. Означене рішення суду не оскаржувалось, набуло законної сили, на його виконання ПАТ «Іскра» перерахувало 30.07.2015р. кошти згідно платіжного доручення №101860. За наведеного, в порядку ст. 1191 ЦК України, позивач просить в порядку регресу стягнути з відповідача 25\~402, 64 грн. шкоди завданої та виплаченої третім особам. Представник позивача в суді позов підтримав з мотивів наведених у заяві. Окрім цього зазначив, що відповідач, повинен нести відповідальність перед позивачем у розмірі виплаченого відшкодування, тобто в повному обсязі як це передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, а не в порядку норм визначених Кодексом законів про працю України. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду /а.с. 23,31,35/ у судове засідання 26.01.2016р. повторно не з»явився, причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечив. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову частково. За положенням ст. 11, ст. 60, ч. 3 ст.61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Такі ж розяснення містить п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. Так, із матеріалів справи, із оглянутої в судовому засіданні адміністративної справи Городоцького районного суду Львівської обл. №3/441/268/13 на [PERSON] за ознаками ст. 124 КУпАП видно, що зіткнення 23.02.2013р. автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], сталось з вини відповідача, за що 05.04.2013р. він притягнутий до адміністративної відповідальності за ознаками ст.124 КУпАП у виді штрафу 340 грн. Із пояснень представника позивача в суді, змісту рішення Господарського суду Львівської області убачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» та ТОВ «МТІ» 29.09.2012 року уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №CAS0017361, згідно якого застрахованим є автомобіль марки Mercedes Benz 814 (державний реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску - 2002, № шасі - WDB670323INI06635), строк дії договору з 29.09.2012р. по 25.09.2013р. включно. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Renault Premium» р.н. [NUMBER] застраховано у ПрАТ «СК «НОВА» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1788710, вартість відновлювального ремонту означеного транспортного засобу, складає 76412,64грн., що стверджується висновком №451/14-54 від 13.03.2014р. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. У звязку з відмовою ПрАТ «СК «НОВА» здійснити виплату страхового відшкодування, рішенням господарського суду м. Києва від 10.04.2014р. позов ПрАТ «СК «К'Ю БІ І Україна» до ПрАТ «СК «НОВА» про відшкодування шкоди в сумі 50000,00грн. в порядку регресу, задоволено повністю, як наслідок виникла різниця в 26 412,64грн. відшкодування реально спричиненого збитку, яку позивач просив стягнути з ПАТ «Іскра» в порядку ч.2 ст. 1172 ЦК України, яка передбачає відповідальність юридичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обовязків. Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.07.2015р. позовні вимоги ПАТ СК «К'Ю БІ І Україна» задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Іскра» на користь позивача 25\~402, 64 грн. страхового відшкодування та 1\~757,1 грн. судового збору. Означене рішення суду не оскаржувалось, набуло законної сили, на його виконання ПАТ «Іскра» 30.07.2015р. перераховано кошти, що стверджується платіжним дорученням №101860 (а.с.9). ПАТ «Іскра» у заяві, а представник [PERSON] у суді, покликаючись на положення ч.1 ст.1191 ЦК України, просять про стягнення з [PERSON] 25\~402, 64 грн. страхового відшкодування, сплаченого на користь ПАТ СК «К'Ю БІ І Україна». Відповідно до положень ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Працівник, підрядник, учасник (член) товариства або кооперативу, який завдав шкоди, відповідає перед юридичною або фізичною особою, замовником підприємницьким товариством або кооперативом в регресному порядку (ст.1191ЦК України). Розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, підрядника та учасника (члена) підприємницького товариства або кооперативу. Про те, що відповідач [PERSON] на час ДТП, яка мала місце 23.02.2013р. в с. Березівка Макарівського району Київської області, працював водієм у ПАТ «Іскра», що шкода ним завдана іншій особі під час виконання своїх трудових обовязків, окрім рішення господарського суду Львівської області від 02.07.2015р., копії наказу про прийняття на роботу №43к від 14.02.2012р. (а.с. 25), ствердив у суді представник позивача [PERSON] За положенням ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Право зворотної вимоги (регресу) це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоди) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. За загальним правилом, на боржника за зворотною вимогою покладається обовязок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі. Проте є винятки із даного правила, зокрема, працівники за шкоду, завдану під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, несуть відповідальність за нормами трудового законодавства, де передбачається можливість за певних обставин зменшити розмір відшкодування.. Якщо ж шкоди завдано працівником не під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, то відповідальність перед юридичною особою або фізичною особою на нього покладається за нормами цивільного законодавства, тобто в повному обсязі. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги\~регресу\~від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобовязання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015р. у справі №6-1654цс15, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України і не погодитись з такою позицією у суду немає підстав. Як роз'яснено у пункті 21\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»,\~суд вправі вийти за межі позовних вимог, коли неправильно визначена сума шкоди, позов заявлено про відшкодування шкоди у повному розмірі, а на працівника може бути покладена лише обмежена відповідальність; якщо працівник повинен бути притягнений до повної матеріальної відповідальності, а позов заявлено про стягнення шкоди в межах обмеженої матеріальної відповідальності. Отже, ураховуючи, що [PERSON] на час ДТП, яка мала місце 23.02.2013р. в с. Березівка Макарівського району Київської області, перебував з ПАТ «Іскра» у трудових відносинах, що шкода ним завдана іншій особі під час виконання своїх трудових обовязків, а страхове відшкодування в сумі 25\~402, 64 грн. покладено на ПАТ «Іскра» в порядку ч.1 ст. 1172 ЦК України, як на роботодавця, спірні правовідносини у справі регулюються\~положеннями КЗпП України, статтею 132 цього Кодексу, відповідно до якої відповідач, з вини якого заподіяно шкоду, несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Із довідки ПАТ «Іскра» про доходи [PERSON] №21-28 від 18.01.2016р. убачається, що середньомісячний заробіток відповідача становить 1 457 грн. 18 коп. і у вказаному розмірі виплачене відшкодування підлягає стягненню з нього у користь позивача. Покликання представника позивача про те, що [PERSON] повинен нести відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування, окрім іншого і на те, що 14.02.2012р. між ним та ПАТ «Іскра» укладено Договір №557 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника, якому дорученні матеріальні цінності, суд оцінює як необґрунтовані виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення матеріальної відповідальності на працівника понад середньомісячний заробіток, роботодавець повинен в позовному провадженні довести наявність умов для її покладення. Згідно з п.1 ч.1 ст.134 КЗпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як визначено ст.135-1 КЗпП, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 р. Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. В Переліку посад і робіт, заміщуваних або виконуваних працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або використання в процесі виробництва, затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (чинного на території України згідно з постановою Верховної Ради України від 12.09.1992р. №1545-ХІІ\~), посада водія не передбачена. В договорі №557 від 14.02.2012р., що укладений між ПАТ «Іскра» в особі Генерального директора [PERSON] та [PERSON], відповідальності за шкоду, завдану працівником майну третьої особи - не передбачено. За наведеного суд, в порядку ст. 138 КЗпП України, покладає на [PERSON] відповідальність за заподіяну ним роботодавцю шкоду у розмірі середньомісячного заробітку, що складає 1\~457 грн. 18 коп. З огляду на положення ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача у користь позивача 487 грн. 20 коп. судових витрат.

Outcome: approved