Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 52214,48 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 11 листопада 2008 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержала кредит в сумі 29000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала її умови та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 31 грудня 2016 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 52214,48 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що даний договір має обовязкову письмову форму, яка не дотримана. Відповідач договору про кредитування не підписувала. Також просив про застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 11 листопада 2008 року відповідач звернулась до позивача із анкетою-заявою про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 16). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту при укладенні договору 500,00 грн. (а.с. 16), того ж дня ліміт був збільшений до 29000,00 грн.; 16.02.2010 року ліміт зменшено до 490,00 грн; 13.04.2011 року збільшено 591,00 грн; 16.06.2011 року 690, 00 грн.; 23.07.2011 року збільшено до 790,00 грн; 22.08.2011 року 890,00 грн; 30.11.2012 року 4000,00 грн.; 17.08.2013 року збільшено до 6000,00 грн; 15.02.2014 р. - 6100,00 грн. (а.с. 34). Також сторони визначили, що розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 2,5% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Щомісячний мінімальний платіж 7 % від суми заборгованості. Строк оплати до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості (а.с. 17). Так, окрім відсоткової ставки, строків оплати чергових платежів та їх мінімального розміру, умовами Договору, складовою якого також є Витяг з тарифів, що підписано відповідачем, сторони погодили відповідальність позичальника за порушення умов договору у виді пені та штрафу. Щодо посилання позивача на застосування пунктів [PERSON] та Правил надання банківських послуг, то суду не надано докази, що саме ці [PERSON] становили складову Договору кредиту, укладеного 11.11.2008 року із відповідачкою. [PERSON] підпису відповідача не мають. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачувала кредитну заборгованість, допустила систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим станом на 31 грудня 2016 року за [PERSON] рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 5950,86 грн. (а.с.30-33). Разом з тим, за заявою відповідача, на підставі ст. 257, ч. 3\~ст. 267 ЦК України, суд вважає необхідним застосувати строк позовної давності, у звязку з чим, з урахуванням направлення позивачем позову 02.08.2017 року, та відсутністю доказів щодо домовленості сторін про збільшення строку позовної давності, \~суд вважає необхідним стягнути заборгованість за процентами в розмірі 4383,80 грн., тобто в межах трьох років, а також за відсотковою ставкою 2,5 % (а.с. 16 зворотній бік, 17), саме домовленість щодо якої було досягнуто сторонами відповідно до умов Договору (5950,86 грн. заборгованості х 884 дні в межах строку позовної давності та до дати, заявленої до стягнення х 2.5 % х 12/360 = 4383, 80 грн.%). Стосовно застосування нових тарифів (а.с. 35), то суду не надано доказів погодження сторонами змін умов кредитування. Сума заборгованості за кредитом підлягає стягненню в повному обсязі 5950,86 грн. Щодо застосування до відповідача неустойки, то умовами вище вказаного Договору (його складові: анкета-заява, Тарифами Банку) передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, у виді штрафу та пені, які є різновидами неустойки, тоді як особа не може нести двічі відповідальність за одне й те саме порушення, що гарантовано Конституцією України (стаття 61). Вказана правова позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013, від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13). Вирішуючи питання щодо належної до стягнення суми пені, то розрахунок останньої (а.с. 30-33) не відповідає розміру пені, визначеної Тарифами банка (а.с. 15), стосовно нових тарифів (а.с. 35), як вже зазначено вище, доказів погодження сторонами змін до Договору кредитування суду не надано (ст. 60 ЦПК України). Окрім цих сум (а.с. 30-33), Банком нараховані штраф 250 грн. (фіксована частина), штраф 2474,50 грн. (процентна складова). Однак суд вважає, що нарахування процентної складової\~\~штрафу в розмірі 5% від суми позову (а.с. 16 зворотній бік, 17), не відповідає положенням\~\~ч.2\~ст. 549 ЦК України, згідно яких штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 10\~584, 66 грн., з яких: заборгованість по кредиту 5950,86 грн., проценти 4383,80грн. та штраф (фіксована складова) 250 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 464 грн. 00 коп. (10584,64грн. Х 100 / 52214,48= 20%, 1600 х 20% = 320).

Outcome: partial