Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1051,13 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № 004-04100-070507 від 07.05.2007, укладеному між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», [PERSON] був наданий кредит у розмірі 4230 грн. на строк до 07.05.2008 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,00 % відсотків на рік. Крім того, згідно п. 2.5 кредитного договору за ведення кредитної справи відповідач сплачує позивачу плату в розмірі 2,5% на місяць. Позивачс свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 4230,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер №15538026 від 07.05.2007 та рахунок-фактура №МАЗ-1362 від 07.05.2014. Своєчасно зобов'язання відповідачем за кредитним договором не виконані, ним порушені передбачені кредитним договором терміни погашення кредиту та відсотків. Станом на 13.03.2014 загальна сума заборгованості відповідача становить 1051,13 грн, з яких: 520,00 грн. - заборгованість за кредитом, 2,38 грн. - заборгованість за процентами, 528,75 грн. - заборгованість за комісіями. Посилаючись на протиправність дії відповідача, якою суттєво порушуються законні права кредитора, позивач просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 1051,13 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача не використав наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у наданій позовній заяві підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперчував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення, яке останній отримав 28.05.2014 (а.с. 21). 10.06.2014 до суду надійшла заява [PERSON], у якій останній просив застосувати до позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» строк позовної давності (а.с. 25). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого і від якого не надходила заява про розгляд справи у його відсутність або якщо вказані ним підстави неявки визнано неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють питання виконання зобов'язань. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Матеріалами справи підтверджено, що 07.05.2007 між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір № 004-04100-070507 (а.с. 3-4). Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] був наданий кредит у розмірі 4230 грн. на строк до 07.05.2008 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,00 % відсотків на рік. Крім того, згідно п. 2.5 кредитного договору за ведення кредитної справи відповідач сплачує позивачу плату в розмірі 2,5% на місяць. Проте як було встановлено судом, відповідачем умови договору не виконувались. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи відсутність оплати за кредитом з боку відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] суми заборгованості по кредиту в розмірі 520,00 грн. Також згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, за умовами договору [PERSON] зобов'язаний був сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 5,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач у своїй заяві надав розрахунок процентів за користування кредитом станом на 13 березня 2014 року, тому, враховуючи, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення процентів саме до цієї дати та у такому розмірі, тому сума відсотків, що підлягає стягненню, склала 2,38 грн. Оскільки відповідач [PERSON], який отримав суму кредиту в повному обсязі, не виконує належним чином своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним станом на 07 жовтня 2013 року заборгованість за комісією склала 528,75 грн. Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 1051,13 грн, з яких: 520,00 грн. - заборгованість за кредитом, 2,38 грн. - заборгованість за процентами, 528,75 грн. - заборгованість за комісією. Проте суд звертає увагу на наступне. Частиною 1 ст. 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). А за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. З матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти надавались позичальникові строком на 12 місяців, тобто до 07.05.2008, яке є датою повернення коштів банку. З огляду на викладене, суд вважає, що строк позовної давності почав перебіг з моменту, коли позивачу стало відомо про його порушене право, тобто з моменту закінчення строку повернення кредитних коштів, а саме, з 08 червня 2008 року. Одночасно суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вимогами ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Таким чином, строк позовної давності має спливати 08.06.2011. При цьому згідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). А оскільки з відповідним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося лише 05.05.2014, про що свідчить вхідний штамп суду, тому суд дійшов висновку про сплив позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-04100-070507 від 07.05.2007, відсотків та комісії. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи те, що в ході судового засідання підстав визнати поважними причини пропуску позовної давності судом встановлено не було, а також те, що відповідачем [PERSON] було подано заяву про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати до таких відносин загальний строк позовної давності. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, у зв'язку з тим, що позовну давність пропущено і підстав вважати причини пропуску поважними у суду немає, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-04100-070507 від 07.05.2007, а рівно і стягненню відсотків та комісії, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed