Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 24.12.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала у кредит кошти у розмірі 20\~000 долар США на термін до 21.12.2012 року зі сплатою відсотків за його користування. У рахунок забезпечення кредитних зобов'язань 24.12.2007 року між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Оскільки,\~[PERSON] належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання не виконувала, рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 20.07.2010р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №\~\~108391-SOGL від 24.12.2007 року укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки.\~Банк звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про виселення протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги, однак така вимога виконана не була. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином судовими повістками, причини неприбуття суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні вказав, що сплатить заборгованість найближчим часом. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №\~\~108391-SOGL, за умовами якого остання отримала у кредит кошти у розмірі 20\~000 долар США на термін до 21.12.2012 року зі сплатою відсотків за його користування. У рахунок забезпечення кредитних зобов'язань 24.12.2007 року між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі №3087, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Майно належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло серії САА №498121 від 25.11.2005р. виданого органом приватизації згідно розпорядження №11 від 25.11.2005р. Оскільки,\~[PERSON] належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання не виконувала, рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 20.07.2010р. позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №\~\~108391-SOGL від 24.12.2007 року укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 47,1 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.\~ Позивач 04.06.2015 року направив відповідачам вимогу добровільно протягом тридцяти денний строк з дня отримання вимоги виселитися з квартири, що є предметом іпотеки разом із усіма членами сімї та іншими мешканцями. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 статті 109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Спірна квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником, та належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло серії САА №498121 від 25.11.2005р. виданого органом приватизації Хмельницької дистанції колії Південно-Західної залізниці. Таким чином, оскільки у даній справі в іпотеку була передана спірна квартира, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed