Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 14.10.2004 року заборгованість в сумі 51653грн. 03коп. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов'язання за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» Шульц С.В. позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказав, що кредитну картку отримував у 2002 році на суму 2000грн. і в 2007 році закрив її. 25.10.2004 року не заповнював анкети-заяви на отримання кредитної карти та не отримував її. Оскільки, у даній анкеті-заяві є виправлення в даті отримання та сумі кредиту, та вважає, що працівники банку підробили погашену анкету-заяву на отримання кредитної картки, він звернувся із заявою до правоохоронних органів щодо відкриття кримінального провадження та притягнення до кримінальної відповідальності за ст.366 КК України працівників банку «Приватбанк». Крім того, зазначив, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором останній платіж датовано: 04.10.2007 року, тобто, з цього часу позивачу було відомо про порушення його права, однак до суду з позовом звернулися в липні місяці 2014 року. З цих підстав заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.10.2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 4000гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем заяви від 25.10.2004 року, відповідно до якої відповідач погоджується з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою.(а.с.15-27). Відповідач, передбачені договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконує, внаслідок чого станом на 30.05.2014 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 51653,03грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 9224,47грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 39492,70грн; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 2435,86грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором станом на 30.05.2014 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Із пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що кредитну картку отримував у 2002 році на суму 2000грн. і в 2007 році закрив її. 25.10.2004 року не заповнював анкети-заяви на отримання кредитної карти та не отримував її. Оскільки, у даній анкеті-заяві є виправлення в даті отримання та сумі кредиту, та вважає, що працівники банку підробили погашену анкету-заяву на отримання кредитної картки, він звернувся із заявою до правоохоронних органів щодо відкриття кримінального провадження та притягнення до кримінальної відповідальності за ст.366 КК України працівників банку «Приватбанк». Однак, відповідачем не надано суду належних доказів щодо своїх заперечень по кредитному договору. В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, тому суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до осиної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із розрахунку заборгованості Банку від 30.05.2014 року встановлено, що останній платіж відповідача датовано 04.10.2007 року, і з цієї дати позивачу було відомо про наявність заборгованості, проте з позовом до суду звернулися лише 30.07.2014 року. Тобто, з моменту порушеного права позивача минуло більше трьох років і причини пропущення позовної давності позивачем не вказані. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, і в задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed