Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - позивач, Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) суми 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитом від 10.11.2006 №1268 у розмірі 273,13 доларів США. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №1268 від 10.11.2006, за яким відповідач отримав від Банку кредит в розмірі 4200 доларів США. Відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості. 30.10.2008 судом ухвалено рішення, яким з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за вказаним кредитом. На теперішній час зазначене судове рішення відповідачем не виконано. Так, внаслідок реалізації заставного авто залишок не стягнутої заборгованості за виконавчим листом станом на дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 23.09.2015 становить 3292,69 доларів США. Посилаючись на приписи ст.625 ЦК України, банк зазначає, що в наслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених вказаною статтею, за увесь час прострочення, а оскільки прострочення є триваючим, то у банку є право на позов про 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За період з 18.04.2016 по 18.04.2019 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитом дорівнює 273,13 доларів США. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.26), в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України та враховуючи положення ч.3 ст.130 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 10.11.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем укладений кредитний договір №1268 (далі Кредитний договір), за яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 4 200,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 відсотків річних; кредит виданий на 3 роки з терміном остаточного його погашення не пізніше 09.11.2009, на споживчі цілі (а.с.4-6). У зв`язку з невиконанням відповідача зобов`язань за Кредитним договором рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30.11.2008 позов Банку задоволений, Кредитний договір розірваний, з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість у розмірі 4622 доларів США 84 центи (а. с.7-8). З Розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, складеного останнім, вбачається, що станом на 19.04.2019 сума боргу за Кредитним договором в розмірі 3032,02 дол.США залишена не виплаченою відповідачем, у зв`язку з чим на вказану суму Банком розрахована сума 3% річних за період з 18.04.2016 по 18.04.2019 в сумі 273,13 дол.США (а.с.9). Загальновідомою є обставина, що 12.06.2011 назву ВАТ «Державний ощадний банк України» змінено на «Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За приписами ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3); обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4). За приписами ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст.599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена, зокрема в ст.625 ЦК України, за змістом якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив Верховний Суд Україні в своїй постанові від 26.04.2017 по справі № 918/329/16 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/66301112), формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК, вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за\~\~час прострочення. Крім того, Верховний Суд України зауважив, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.\~\~ Враховуючи викладені законодавчі приписи та наведений правовий висновок Верховного Суду України, зважаючи на те, що за відповідачем рахується невиконане перед позивачем грошове зобов`язання в розмірі 3032,02 дол.США, раніше стягнуте з відповідача судовим рішенням, факт відсутності такого обов`язку, в тому числі через його належне виконання, відповідачем належними та допустимими доказами не доведений, а доводи та докази позивача ним не спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги Банку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Помилковості в розрахунку спірної суми 3% річних за період з 18.04.2016 по 18.04.2019 судом не встановлено. Одночасно суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язання визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved