Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що згідно договору DNH4KР88000251 від 24.03.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 819,00 гривень із сплатою 25.08% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач порушив умови договору та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 06.01.2016 року має прострочену заборгованість в розмірі 21 509 грн. 60 коп., які банк просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій вказав, що згідно укладеного договору дата остаточного повернення кредиту 24.09.2007 року, позов же був предявлений до суду в лютому 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] 24.03.2006 року підписав заяву, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта та Тарифами складає Договір між ним та банком (а.с. 5-9). При укладенні даного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір містить положення, які регулюють порядок та умови погашення кредиту, заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісій за користування кредитом та інших платежів. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, свої зобовязання за кредитним договором [PERSON] виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, [PERSON], кредитні кошти в розмірі 819,00 грн. в порядку, передбаченому договором від 24.03.2006 року. Згідно ст.ст.1050 ч.2, 1054 ч.2 наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Оскільки відповідач своєчасно не погасив заборгованість за кредитним договором, станом на 06.01.2016 року виникла заборгованість в сумі 21509грн. 60коп., з яких 791 грн.33 коп. заборгованість за кредитом, 5486 грн. 67коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 13731грн.314коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 500грн.00коп. штраф (фіксована частина), 1000грн.46коп. штраф (процентна складова) (а.с.4). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу А отже оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.\~ За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Суд, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, приходить до висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскільки відповідач надав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а поважних причин пропуску строків позовної давності позивачем суду не наведено та судом не встановлено, то суд вважає доцільним застосувати позовну давність до спірних відносин сторін, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст.257, 261 ч.5, 509, 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed