Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» (далі - Банк «ТРАСТ») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. 14.12.2007 року між [PERSON] (позичальник) та ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є Банк «ТРАСТ» (кредитор) було укладено Кредитний договір №R011/M0000008, п. 1.1 якого передбачено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 160000,00 дол. США на цілі, зазначені у п. 1.4 цього Договору, а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі повертати кредит на умовах, визначених цим Договором, виплачувати кредитору проценти за користування кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього Договору. Забезпеченням виконання зобов'язання за вказаним Договором є нерухомість позичальника, яка передається в іпотеку згідно договору іпотеки, інше майно та майнові права позичальника та (або) третіх осіб, згідно укладених договорів забезпечення - іпотеки (застави), поруки та гарантії тощо. Кредит також забезпечується усім майном позичальника, на яке може бути звернуте стягнення відповідно до діючого законодавства України. 24.02.2012 року між [PERSON] та Банк «ТРАСТ» було укладено Додатковий договір №1 про внесення змін до Кредитного договору №R011/M0000008 від 14.12.2007 року, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни у існуючі кредитні зобов'язання відповідно до ст. 4 Розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін в деякі закони України з метою подолання наслідків фінансової кризи» від 23.06.2009 року. Крім того, 22.05.2014 року між [PERSON] та Банк «ТРАСТ» було укладено Додатковий договір №2 про внесення про внесення змін до Кредитного договору №R011/M0000008 від 14.12.2007 року, згідно якого сторони прийшли до згоди, що відсоткова ставка за Кредитним договором відповідно до умов Договору: починаючи з 30.05.2014 року по 26.05.2016 року включно дорівнює 0,01% річних; починаючи з 27.05.2016 року до закінчення строку дії кредитного договору встановлюється відсоткова ставка в розмірі 16,67% річних. Свої зобов'язання Банк «ТРАСТ» належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов'язання, встановлені Кредитним договором, Додатковим договором №1 та Додатковим договором №2, Банк «ТРАСТ» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість, яка станом на 05.07.2017 року складає 1 291 118,04 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 852 919,65 грн., заборгованість за відсотками - 346 208,39 грн., пеня - 91 990,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 16783,97 грн. Ухвалою судді від 22.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 45). Представник позивача в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи міститься клопотання представника Банк «ТРАСТ» Михальчук К.М. про розгляд справи у її відсутності, відповідно до змісту якого підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи, причини своєї неявки суду не повідомила. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 14.12.2007 року між [PERSON] (позичальник) та ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є Банк «ТРАСТ» (кредитор) було укладено Кредитний договір №R011/M0000008 (далі - Кредитний договір), п. 1.1 якого передбачено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 160000,00 дол. США на цілі, зазначені у п. 1.4 цього Договору, а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі повертати кредит на умовах, визначених цим Договором, виплачувати кредитору проценти за користування кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього Договору (а.с. 5-15). Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору №R011/M0000008 від 14.12.2007 року, дата останнього платежу по кредиту - 14.12.29. Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2012 року між [PERSON] та Банк «ТРАСТ» було укладено Додатковий договір №1 про внесення змін до Кредитного договору №R011/M0000008 від 14.12.2007 року, відповідно до якого сторони домовилися внести зміни у існуючі кредитні зобов'язання відповідно до ст. 4 Розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін в деякі закони України з метою подолання наслідків фінансової кризи» від 23.06.2009 року (а.с. 16-25). Крім того, 22.05.2014 року між [PERSON] та Банк «ТРАСТ» було укладено Додатковий договір №2 про внесення про внесення змін до Кредитного договору №R011/M0000008 від 14.12.2007 року, згідно якого сторони прийшли до згоди, що відсоткова ставка за Кредитним договором відповідно до умов Договору: починаючи з 30.05.2014 року по 26.05.2016 року включно дорівнює 0,01% річних; починаючи з 27.05.2016 року до закінчення строку дії кредитного договору встановлюється відсоткова ставка в розмірі 16,67% річних (а.с. 26-29). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язання за вказаним Договором є нерухомість позичальника, яка передається в іпотеку згідно договору іпотеки, інше майно та майнові права позичальника та (або) третіх осіб, згідно укладених договорів забезпечення - іпотеки (застави), поруки та гарантії тощо. Кредит також забезпечується усім майном позичальника, на яке може бути звернуте стягнення відповідно до діючого законодавства України. Згідно з п. 2.3 Кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено, що кредитор має право вимагати в тому числі і в судовому порядку від позичальника дострокового повернення кредиту, а позичальник зобов'язується на вимогу кредитора достроково повернути кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, нараховану неустойку та інші платежі та нарахування за цим Договором (при їх наявності), що підлягають сплаті позичальником на користь кредитора у випадку, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щоякнайменше на один календарний місяць. Згідно п. 6.3 Кредитного договору, у разі набуття кредитором на підставах, передбачених цим Договором, права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим Договором або про усунення порушення та виконання порушеного зобов'язання протягом тридцяти днів з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги. 14.04.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача письмову претензію №963 про погашення заборгованості (а.с. 31-33), однак, дана вимога відповідачем виконана не була. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором належним чином не виконує. Станом на 05.07.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 1 291 118,04 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 852 919,65 грн., заборгованість за відсотками - 346 208,39 грн., пеня - 91 990,00 грн., відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 34-35). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь Банк «ТРАСТ» заборгованості в розмірі 1 291 118,04 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 852 919,65 грн., заборгованість за відсотками - 346 208,39 грн., пеня - 91 990,00 грн. такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 16783,97 грн. На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved