Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство “Акцент Банк” звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 90028,89 грн. та стягнення судових витрат в сумі 900,29 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.07.2011 року між [PERSON] акціонерним товариством “Акцент Банк” і відповідачем був укладений договір, на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 19900,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов’язаннь за кредитним договором станом на 27.09.2013 року утворилась заборгованість у сумі 90028,89 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства “Акцент Банк” не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява представника [PERSON] акціонерного товариства “Акцент-Банк» ” - [PERSON], який діє на підставі довіреностей № 986 від 25.12.2012 року та № 2421-О від 06.08.2012, щодо підтримання позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судові засідання двічі не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 27, 30) Ухвалою Бахчисарайського районного суду АРК від 09.01.2014 року постановлено про заочний розгляд справи. Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 21.07.2011 року між [PERSON] акціонерним товариством “Акцент Банк” і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № А31ЕСС9НКL0054, на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 19900,00 грн. на строк з 21.07.2011 року по 20.07.2014 року включно. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 27.09.2013 року має заборгованість у сумі 90028,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 15979,02 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 21,66 грн.; заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 7562,00 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов’язань за договором у розмірі 61702,93 грн.; штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентної складової) у розмірі 4263,28 грн. (а.с.4). Згідно заяви позичальника № А31ЕСС9НКL0054 розділу “Банківські послуги” у підписаній [PERSON], яка є одним із видів кредитного договору, вона підтвердила, що ознайомлена та згодна з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі. Своїм підписом підтверджує факт надання їй повної інформації про умови кредитування (а.с.5). Добровільно відповідач зобов'язання по кредитному договору на час розгляду справи не виконала, будь-які докази на спростування факту наявності заборгованості, правильності її нарахування суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, а одностороння відмова від зобов'язання та одностороння зміна умов зобов'язання згідно зі ст. 525 ЦК України не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 27 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року “Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин” роз'яснюється, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З вини відповідача умови по погашенню кредиту і відсотків по ньому належним чином не виконуються, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість за кредитом, з урахуванням процентів та штрафних санкцій на загальну суму 90028,89 грн. яка і належить стягненню на користь позивача. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Тому, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 900,29 грн. На підставі ст.ст. 525, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved