Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору від 28.10.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2015 року має заборгованість у загальній сумі 23330,68 грн., яка складається з наступного: 7949,91 грн. - заборгованість за кредитом, 11893,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1900,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1087,18 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, які викладені в позові та письмових поясненнях. Також пояснила, що підвищення відсоткової ставки за спірним договором відбулося у відповідності до умов договору. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити з підстав, які викладені у письмових запереченнях проти позову та письмових поясненнях. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до анкети-заяви від 28.10.2011 року [PERSON] отримав кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн. на кредитну картку та виразив згоду із тим, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, [PERSON] було підписано довідку про умови кредитування із використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, із змісту якої вбачається, що умовами кредитування є, зокрема, наступні умови: пільговий період із нарахуванням відсотків за ставкою 0,01 % річних діє до 25 числа місяця, який є наступним за датою виникнення заборгованості, базова відсоткова ставка складає 2,5 % на місяць (30 % на рік), за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня за визначеною формулою та нараховується штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом із урахуванням нарахованих та прострочених платежів і комісій. В судовому засіданні відповідач визнав той факт, що він підписував вищевказані анкету-заяву, довіку про умови кредитування і здійснював фактичне використання кредитних коштів шляхом зняття їх з карткового рахунку, проте заперечував проти надання ним згоди на підвищення Банком відсоткової ставки за договором, правильності нарахування пені, штрафів та надання ним згоди на збільшений строк позовної давності за договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором від 28.10.2011 року, наданого позивачем, відповідач станом на 28.02.2015 року має заборгованість за вищевказаним кредитним договором у загальній сумі 23330,68 грн., яка складається з наступного: 7949,91 грн. - заборгованість за кредитом, 11893,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1900,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1087,18 грн. - штраф (процентна складова). Із вказаного розрахунку також вбачається, що з 01.09.2014 року позивачем було підвищено відсоткову ставку за кредитним договором з 30 % до 34,8 % на рік. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Суд вважає обґрунтованими твердження представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 7949,91 грн. Вказаний розмір заборгованості частково підтверджується поясненнями відповідача, згідно із якими він здійснював фактичне використання кредитних коштів шляхом зняття їх з карткового рахунку в 2012 та 2013 роках, а також підтверджується виписками з карткового рахунку відповідача (а.с. 104-109, 133-137). При цьому суд звертає увагу, що вказаний розмір заборгованості згідно наявних у справі матеріалів почав виникати у відповідача в січні 2012 року, проте 10.07.2012 року відповідачем було сплачено суму в розмірі 600 грн. в рахунок погашення еквівалентної суми заборгованості за спірним договором, а отже в розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту перервався. Разом з тим, суд не може погодитися із правомірністю підвищення відсоткової ставки за спірним договором, а також суд не може повністю погодитися із наявністю підстав для стягнення нарахованих відповідачу пені та штрафів і підвищення строку позовної давності за спірним договором, з огляду на таке. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд звертає увагу, що Умови та Правила надання банківських послуг, які є окремим письмовим документом, відповідачем не підписані, а отже такі Умови та Правила не є частиною кредитного договору укладеного між сторонами. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови та Правила надання банківських послуг в редакції, що передбачає збільшення позовної давності та можливість підвищення Банком відсоткової ставки за спірним договором. Аналогічні правові позиції щодо того, чи є частиною кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року по справі № 6-240цс14 та від 10.06.2015 року по справі № 6-698цс15. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний строк позовної давності та відсоткова ставка у розмірі 30 % річних протягом всього строку існування заборгованості, адже анкета-заява та довідка про умови кредитування, які були підписані відповідачем, містять саме такий розмір відсотків та не містять умов про збільшення строку позовної давності. Визначаючи розмір заборгованості зі сплати відсотків суд враховує, що згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 31.08.2014 року загальний залишок заборгованості відповідача за відсотками із розрахунку 30% на рік (2,5 % на місяць) складав 5924,42 грн., а з 01.09.2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,8 % на рік і сукупна сума заборгованості за тілом кредиту станом на 01.09.2014 року складала 7949,91 грн. Отже, в період з 01.09.2014 року до 28.02.2015 року, тобто за 6 місяців, відповідачу із розрахунку 30% на рік (2,5 % на місяць) має бути нараховано суму відсотків на залишок заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1192,50 грн. (7949,91 грн. заборгованості за тілом кредиту помножити на 2,5 % на місяць = 198,75 грн., які слід помножити на 6 місяців). Таким чином, сукупна сума заборгованості зі сплати відповідачем відсотків за користування кредитом станом на 28.02.2015 року складає 7116,92 грн. При цьому суд звертає увагу, що вказана сума заборгованості виникла в межах трирічного строку позовної давності, що підтверджується розрахунком суми боргу, наданим позивачем, та виписками з карткового рахунку відповідача (а.с. 104-109, 133-137). Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин з приводу нарахування пені та штрафів за заявою відповідача (а.с. 86, 87), суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся до суду з позовною заявою 22 червня 2015 року, будь-яких обґрунтувань щодо пропуску річного строку позовної давності позивач не надав. Таким чином, нараховані банком суми пені та штрафів відповідачу за спірним кредитним договором в період до 14 квітня 2014 року є такими, що не можуть бути стягнуті в судовому порядку у звязку із пропущенням позивачем строку позовної давності тривалістю один рік. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р м. Сєвєродонецьк Луганської області входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Враховуючи викладене, а також те, що станом на час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, то суд вважає, що пеня та штрафи за період з 14 квітня 2014 року, які були нараховані на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню з відповідача не підлягають. Отже, з відповідача не підлягають стягненню жодні суми пені та штрафів за спірним договором, адже обовязок щодо сплати частини цих сум виник у відповідача поза межами строку позовної давності, а інша частина нарахованих сум пені та штрафів була нарахована позивачу в період проведення антитерористичної операції. Посилання представника позивача на те, що відповідач здійснив погашення за кредитним договором 22.06.2015 року, чим перервав перебіг позовної давності, не є обґрунтованими, адже з виписок, які надані представником позивача до матеріалів справи не вбачається факту здійснення відповідачем будь-яких платежів в рахунок погашення кредиту з 07.03.2013 року. Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є частково достовірними та частково обґрунтованими, а тому суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню в загальному розмірі 15066,83 грн., з яких 7949,91 грн. складає сума заборгованості за тілом кредиту та 7116,92 грн. складає сума заборгованості за нарахованими відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 08.06.2015 року про сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи те, що задоволено 64,58 % відсотків позовних вимог (15066,83 грн. від 23330,68 грн. складає 64,58 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 157,32 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial