Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 63896 грн. 44 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором №Р22.981.73505 від 11 січня 2014 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» надало відповідачу кредит у розмірі 44408 грн. зі сплатою за користування кредитом 11,9 процентів річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав взяті на себе зобовязання, перерахувавши обумовлену договором суму коштів відповідачу, проте останній не повернув отриманий кредит та не сплатив нараховані відсотки та комісію, здійснивши останній платіж за договором 18 січня 2016 року, у зв'язку з чим станом на 20 січня 2016 року ним допущена заборгованість перед позивачем у розмірі 63896 грн. 44 коп., яка складається із основного боргу в розмірі 37136 грн. 29 коп., простроченого боргу в розмірі 4546 грн. 06 коп., прострочених процентів в розмірі 20714 грн. 31 коп., строкових процентів в розмірі 122 грн. 42 коп., а також нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 1377 грн. 36 коп., тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, посилаючись на те, що відповідно до п.5.7 кредитного договору достроковому погашенню кредиту має передувати направлення письмового повідомлення про необхідність дострокового виконання умов договору. Оскільки така вимога банком відповідачу не направлялася, а строк дії договору ще не закінчився, представник стверджує про безпідставність позовних вимог. Крім того, позивачем невірно складено розрахунок заборгованості, оскільки у ньому не відображено всі здійснені відповідачем оплати, та неправильно визначено розмір пені. Є несправедливою і умова кредитного договору щодо плати за обслуговування кредиту, оскільки сплата такої суми не передбачена нормами діючого законодавства. Крім того, відповідно до п.1.8 кредитного договору поточний банківський рахунок обслуговується на умовах Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, проте, стверджує представник, відповідача із таким договором ознайомлено не було та він його не підписував. Вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, представник просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 11 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №Р22.981.73505, згідно з яким відповідач отримав кредит на поточні потреби у розмірі 44408 грн. зі сплатою за користування кредитом 11,9 процентів річних. Відповідно до п.1.1 кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) і комісіями згідно з умовами договору. Крім того, відповідно до п.3.3 кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості і комісії дострокового на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.4 договору. Згідно з умовами укладеного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 11,9 % річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 3,0% від початкової суми кредиту. Ставки процентів, передбачені договором, є стабільними і не змінюються банком без попереднього повідомлення та погодження позичальника. Плати за обслуговування кредитної заборгованості, передбачені договором, є стабільними і не можуть змінюватись. Нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, до дати сплати щомісячного внеску. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим договором. Базою для нарахування процентів є непогашена сума кредиту, базою для нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості є початкова сума кредиту. Відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.4 договору якщо позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш ніж на один календарний місяць та у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якої іншої умови цього договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобовязаний на вимогу банку достроково виконати вказані грошові зобовязання. Згідно з п.2.5 договору у разі порушення позичальником умов договору в частині п.2.1., а саме порушення термінів оплати щомісячних внесків, банк вправі застосувати «кредитні канікули» (пільговий період обслуговування кредитної заборгованості, протягом якого позичальник має право не здійснювати щомісячних платежів на користь погашення строкової заборгованості за кредитом, але не звільняється від щомісячних платежів по сплаті нарахованих процентів та комісії за обслуговування кредитної заборгованості) на термін та згідно тарифів, визначених протоколом Правління банку, без підписання додаткової угоди до договору. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.ст. 610-612 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач повністю виконав свої зобовязання за кредитним договором, що підтверджується наявними у справі документами. Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 20 січня 2016 року склала 63896 грн. 44 коп., із яких: основний борг - 37136 грн. 29 коп., прострочений борг - 4546 грн. 06 коп., прострочені проценти - 20714 грн. 31 коп., строкові проценти - 122 грн. 42 коп., нарахована плата за обслуговування кредиту - 1377 грн. 36 коп., що підтверджується наявною у справі довідкою-розрахунком заборгованості. Зясовано судом і те, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 18 січня 2016 року, що підтвердила представник відповідача в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про доведеність невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. При цьому, суд не приймає до уваги доводів представника відповідача, наведених в заперечення позову, виходячи з наступного. Відповідно до розяснень Конституційного Суду України, наведених у рішенні по справі №1-2/2002 від 9 липня 2002 року, обовязкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання субєктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Отже, наведені представником відповідача доводи в цій частині не заслуговують на увагу суду. Крім того, є безпідставним і посилання представника на те, що в наданому позивачем розрахунку не відображено всі здійснені відповідачем оплати та неправильно визначено розмір пені, оскільки позивачем надано деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором, у якому відображено періоди здійснених позивачем нарахувань, та всі оплати, які здійснювались відповідачем, а вимоги щодо стягнення пені позивачем на заявлялися. Зясовано судом і те, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, що підтверджується підписом відповідача у договорі. Підсумовуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Такі витрати, понесені позивачем, складають розмір 1378 грн.

Outcome: approved