Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі «Позивач», «ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856) заборгованості у розмірі 4 266 558,05 грн. 12 жовтня 2015 року представником Позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримувала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи містяться письмові заперечення [PERSON] на позов, в яких Відповідач посилається на пропуск Позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 20 грудня 2010 року по 11 червня 2012 року, а також неустойки, нарахованої до 11 червня 2014 року, а також просить зменшити суму нарахованої неустойки до рівня десяти процентів від суми основного зобовязання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, викладені в письмових запереченнях на позов пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 26 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (Банк) та громадянином [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 151/07-МК (долар США) (надалі також «Договір»), відповідно до пункту 2.1 якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності Кредитні ресурси в сумі 100 000,00 (сто тисяч) доларів США, з оплатою за процентною ставкою 14 процентів річних. Відповідно до пункту 3.2 Договору Позичальник зобовязується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 26 липня 2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позиковий рахунок. Позичальник зобовязується щомісяця, 26 числа кожного місяця, проводити погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 555,56 доларів США згідно Графіку зниження розміру заборгованості. Пунктом 4.1 Договору визначено, що Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, за процентною ставкою 14 процентів річних. За прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за увесь час фактичного користування Кредитними ресурсами (пункт 6.1 Договору). Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано Відповідачем, Банк в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Кредитному договорі № 151/07-МК (долар США) від 26 липня 2007 року, надавши Позичальнику [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується розрахунком загальної суми заборгованості по Договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 144/07-МК (а.с. 10-19). Крім того, заочним Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 876 273,68 грн. за кредитним договором № 151/07-МК від 26.07.2007 р. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Згідно зі статтею 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. При цьому, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив представник Позивача в позовній заяві, незважаючи на взяті на себе за Договором зобов'язання, Відповідач не виконував їх належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком загальної суми заборгованості по Кредитному договору № 151/07-МК від 26.07.2007 р. (а.с. 11-17). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним Договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за Договором належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки. Відтак, відповідно до розрахунку загальної суми заборгованості по Кредитному договору № 151/07-МК від 26.07.2007 р. (а.с. 11-17) заборгованість Відповідача станом на час розгляду справи в еквіваленті до національної валюти по офіційному курсу НБУ становить 4 257 663,86 грн., з яких: 30 669,61 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2015 року становить 659 089,92 грн.) сума заборгованості за відсотками; 3 598 573,94 грн. пеня. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за Кредитному договору № 151/07-МК від 26.07.2007 р., Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянина [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (код ЄДРПОУ 09807856) заборгованості за Кредитному договору № 151/07-МК від 26.07.2007 р. у розмірі 4 266 558,05 грн. (в еквіваленті до національної валюти станом на час звернення до суду). В поданих до суду письмових запереченнях на позов Відповідач покликається на пропуск Позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 20 грудня 2010 року по 11 червня 2012 року, а також неустойки, нарахованої до 11 червня 2014 року, а також просить зменшити суму нарахованої неустойки до рівня десяти процентів від суми основного зобовязання. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Так, як встановлено Судом з даним цивільним позовом Позивач звернувся до суду 17 червня 2015 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви). Відтак, позовні вимоги про стягнення відсотків за період до 17 червня 2012 року задоволенню не підлягають у звязку з пропуском Позивачем строку звернення до суду і ненаданням доказів поважності причин такого пропуску строку. З дотриманням строку звернення до суду заявлено позовні вимоги про стягнення з Відповідача суми заборгованості по відсотках в розмірі 15 922,28 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2015 року становить 342 169,80 грн.). Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку пені за Договором, її обраховано Позивачем, починаючи з 16 квітня 2014 року. В той же час, враховуючи момент звернення до суду (17 червня 2015 року), Суд звертає увагу на те, що пеня підлягає розрахунку, починаючи з 17 червня 2014 року і за один рік становить 3 598 573,94 грн. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). В письмових запереченнях на позов, які містяться в матеріалах справи, Відповідач просив зменшити розмір нарахованої Позивачем пені, посилаючись на те, що її розмір значено перевищує розмір основного зобовязання. Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», «зазначене положення закону є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки». Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що Відповідачем частково виконувалися зобовязання за Кредитним договором, а також те, що розмір нарахованої пені за кредитом (3 598 573,94 грн.) значно перевищує розмір основного боргу за відсотками (342 169,80 грн.), враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, Суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора та боржника буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки шляхом приведення її розміру до розміру основного боргу за відсотками у 342 169,80 грн. Відтак, проаналізувавши матеріали справи, положення Кредитного договору № 151/07-МК від 26.07.2007 р., враховуючи вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за Кредитного договору № 151/07-МК від 26.07.2007 р. є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 31 844,56 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2015 року становить 684 339,59 грн.) Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат по сплаті судового збору в розмірі 586,09 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 615, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: partial