Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~заборгованості, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № АВН0RМ147510086 від 20.03.2015 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 7970,21 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір, про що свідчить його підпис в заяві. Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також пеню, розмір якої зазначений у умовах та правилах за кожний день просрочки. В звязку з порушенням зобовязань за договором, відповідач станом на 11.04.2016 року має заборгованість 14741,73 грн., яка складається з наступного: 7970,21 грн. - заборгованість за кредитом; \~8,72 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;\~3825,72 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1758,90 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 678,18 грн. - штраф (процентна складова). Просять стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 82) та письмову заяву, згідно якої зазначив, що 20.03.2015 року, він уклав з позивачем ПАТ «Акцент-Банк» кредитний договір № АВН0КМ147510086. 08.04.2015 року, він звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживача шляхом визнання недійсним правочинів, в тому числі вказаного кредитного договору. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року у цивільній справі № 174/323/15-ц (яке набрало законної сили 01.08.2015 року), у задоволенні його позову про визнання договорів недійсними було відмовлено. Підставою відмови у задоволенні позову стало те, що суд в тому числі встановив факт того, що спірний кредитний договір між ним та ПАТ «Акцент-Банк», є нікчемним, тобто встановивши, що спірний кредитний договір є нікчемним, суд відмовив йому у визнані його недійсним, адже відповідно до положень ч. 2 ст.215 ЦК України недійсність нікчемного правочину встановлена законом (ч. 2 ст. 1055 ЦК України), а тому визнання його недійсним законом не вимагається, він є недійсним автоматично. Відповідно до ст. 216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю. Так, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У його випадку він коштів (або іншої матеріальної вигоди) від позивача за нікчемним кредитним договором не отримував, а тому нічого не зобов'язаний позивачу повертати за нікчемним договором. Ці обставини також були встановлені вищезазначеним рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року у цивільній справі № 174/323/15-ц. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи,\~фіксування судового процесу\~за допомогою\~ звукозаписувального\~ технічного запису\~ не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що згідно з заявою позивальника [PERSON] № АВН0RМ147510086 від 20.03.2015 року, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» надав [PERSON] кредит у розмірі 7970,21грн. на оплату товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФЛП [PERSON] з відсотковою ставкою 0,12 % річних, а [PERSON] зобовязався при порушенні зобовязань із погашення кредиту, сплачувати банку пеню, розмір якої зазначений у Умовах та правилах за кожний день просрочки, сторони узгодили, що ця заява разом із запропонованими ПАТ «АКЦЕН-БАНК» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку www/a-bank.com.ua, Тарифами складає між ними кредитно-заставний договір. (а.с.5), згідно рахунку-фактури вартість конструкції мет/пл балкон Лідер становить 11650,00 грн. (а.с. 13), однак вказані кредитні кошти відповідач не повернув, в звязку з чим позивачем нарахована заборгованість, яка згідно наданого розрахунку становить станом на 20.03.2015 року 14741 грн. 73 коп., в тому числі: 7970 грн. 21 коп. - заборгованість за кредитом; 8 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3825 грн. 72 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1758 грн. 90 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 678 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.4). Разом з тим, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року у справі 174/323/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Публічного акціонерного товариства «Інгорсстрах», треті особи ФОП [PERSON], [PERSON] про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними, яке набрало законної сили 01.08.2015 року, встановлено, що в момент вчинення в тому числі кредитно-заставного договору № АВН0RМ147510086 від 20.03.2015 року між [PERSON] та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» відповідачами не додержані вимоги, які встановлені ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст вказаного правочину суперечить вимогам ст. 207 ЦК України, оскільки належною формою кредитного договору на підставі ч.1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч.1 ст. 218, ч.2 ст.1055, ч.2 ст. 981 ЦК України), вказівка закону на нікчемність є імперативною (ч.2 ст.215 ЦК України) і такий договір є недійсним з моменту його укладання (ст. 204, ч.1 ст. 236 ЦК України) незалежно від того, чи виконали сторони його умови. Таким чином, при розгляді вказаної цивільної справи, судом було встановлено що договір АВН0RМ147510086 від 20.03.2015 року, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] є нікчемним, тому у задоволенні позову [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON], ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ПАТ «Інгосстрах», треті особи фізична особа підприємець [PERSON], [PERSON] про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними відмовлено. Наслідки недійсності нікчемного правочину не застосовані, оскільки позивач [PERSON] товар за договором підряду і кошти особисто не отримав (42-44). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1, 4, 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Таким чином, факт нікчемності правочину, тобто кредитно-заставного договору № АВН0RМ147510086 від 20.03.2015 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» встановлено рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року у справі 174/323/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Публічного акціонерного товариства «Інгорсстрах», треті особи ФОП [PERSON], [PERSON] про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними, яке набрало законної сили 01.08.2015 р., тому відповідно до приписів ч.3 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню в даній цивільній справі, а нікчемність вказаного правочину не створює для сторін будь - яких правових наслідків, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити. Доводи позивача щодо того, що відмова у задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору № АВН0RМ147510086 від 20.03.2015 року між [PERSON] та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» недійсним є підставою для стягнення з нього заборгованості по цьому договору, що є предметом розгляду по даній цивільній справі, суд оцінює критично, оскільки, судом було встановлено нікчемність вказаного правочину, і саме ці обставини послугували підставою для відмови у позові в межах заявлених вимог, оскільки визнання нікчемного договору недійсним законом не вимагається, він є недійсним з моменту його укладення. Понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору, слід віднести на його рахунок. На підставі ст.ст. 215, 216 ЦК України та

Outcome: dismissed