Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 500961808. Відповідно до умов кредитного договору, Позивач зобовязується надати Відповідачеві кредит у сумі 26725,69 грн., у строк до 13 жовтня 2019 року. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 26725,69 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 13 липня 2015 року має заборгованість 31209,56 грн., яка складається з наступного: - 26362,09 грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 806,53 грн. - відсотки; - 4040,94 грн. комісія. Просить суд стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500961808 від 10 жовтня 2014 року у розмірі 31209,56 грн. яка складається з наступного: - 26362,09 грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 806,53 грн. - відсотки; - 4040,94 грн. комісія; та судові витрати у розмірі 274,43 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] яка діє на підставі Довіреності № 001605/15 від 18 червня 2015 року (а.с.20) не зявилася, надала до суду Клопотання про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.26). [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. 15 вересня 2015 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує (а.с. 29). Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засідання та вбачається матеріалів справи, що 10 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 500961808. Відповідно до умов кредитного договору, Позивач зобовязується надати Відповідачеві кредит у сумі 26725,69 грн., у строк до 13 жовтня 2019 року. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 26725,69 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…» У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту».У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 13 липня 2015 року має заборгованість 31209,56 грн., яка складається з наступного: - 26362,09 грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 806,53 грн. - відсотки; - 4040,94 грн. комісія. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 13 липня 2015 року має заборгованість 31209,56 грн., яка складається з наступного: - 26362,09 грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 806,53 грн. - відсотки; - 4040,94 грн. комісія. Згідно ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Таким чином суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» слід стягнути заборгованість за Кредитом в сумі 31209,56 грн., задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складала 1 218 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 312 грн. 10 коп. (а.с.4). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 312 грн. 10 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ПАТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 312 грн. 10 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved