Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акцент-банк», звертаючись з позовом до суду, відповідно до позовних вимог, просило стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним Договором б/н від 26.08.2007 року на загальну суму 25351,63 грн., яка складається: заборгованості по кредиту - 2500,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 13205,72 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 7962,50 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 1183,41 грн. (процентна складова), а також судові витрати по сплаті судового збору, свою вимогу мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Дашкевич С. О. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в поданій заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення на позов, виходячи зі змісті заперечень відповідач визнає позовні вимоги в суми заборгованості по кредитному договору в розмірі 2500,00 грн., при ухваленні рішення просив врахувати стан його здоров'я, оскільки на даний час є інвалідом першої групи, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1400,00 грн., інших доходів не має. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 2007 року між ПАТ «Акцент-банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №б/н, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 3000,00 грн. , базова процентна ставка за кредитом 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 3,5 %. Відповідно до п. 1.1. Умов та правил надання банківських послуг Договір про надання банківських послуг, кредитний договір складається з заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою і тарифами. Відповідно до пункту 6.5. Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Згідно п.8.6. вказаних Умов та правил при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало під час дії договору. За умовами пункту 9.12. Умов та правил надання банківських послуг убачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же термін. Зазначене свідчить про те, що сторони, укладаючи договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливу терміну дії картки. При зверненні до суду позивачем долучено до позовної заяви копію Умов та правил надання банків сикх послуг, однак виходячи зі змісту долученої до справи копії вищезазначених Умов не вбачається за можливе встановити дату прийняття цих Умов та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати даний локальний нормативний акт, що унеможливлює з'ясувати чи діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам у цій редакції на момент укладання кредитного Договору, та відсутністю даних про те, з якими саме Умовами був ознайомлений [PERSON], ці обставини не відображено в заяві Позичальника. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, безпосередньо у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 06 листопад 2013 року у справі №6-116 цс13. Виходячи з предмету позову, Публічне акціонерне товариств «Акцент-банк» пред'явило позов до [PERSON] з вимогами стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним Договором б/н від 26.08.2007 року на загальну суму 25351,63 грн., яка включає: заборгованості по кредиту - 2500,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 13205,72 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 7962,50 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 1183,41 грн. (процентна складова), Пр вирішені даного спору, суд враховує позицію відповідача, який визнав позов в частині суми боргу в розмірі 2500,00 грн., тобто кошти перераховані на картковий рахунок та використані на власні потреби, а в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі не потребують доказуванню, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 13205,72 грн., оскільки виходячи з долученого до позову розрахунку заборгованості позивачем застосована процентна ставка (поточна) - 24%, процентна ставка (прострочена) - 180%, нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом, яка є зміною та коливається між 4% до більше як 100%, в той же час єдиним документом, яким зафіксовано базову процентну ставку за кредитом 2% на місяця на залишок заборгованості є заява Позичальника, в свою чергу позивачем не надано доказів, які мали підвередити повідомлення позичальника про зміну процентної ставки та погодження сторонами в окремому документів процентної ставки, що є порушенням положень ч.3 ст.1056-1 Цивільного кодексу України, якою визначено, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Виходячи з встановлених судом обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] в частині вимог щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією - 7962,50 грн.; штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 1183,41 грн. (процентна складова), оскільки вимоги зобов'язального характеру, якими передбачено межі відповідальності позичальника за несвоєчасне повернення кредитних коштів закріплені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тому за відсутності достовірних даних, що позичальник був ознайомлена саме з цими Умовами, які долучено до позовної заяви та не містять обов'язкових реквізитів щодо дати прийняття та їх затвердження відповідним органом управління юридичною особою, інших підстав для застосування до відповідача санкцій цивільно-правової відповідальності у вигляді пені та штрафів, а в силу положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» заборгованість за кредитним Договором б/н від 26 серпня 2007 року в розмірі 2500,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд звільняє відповідача [PERSON], як інваліда першої групи, від сплати судового збору , на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та

Outcome: partial