Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення та виселення. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що відповідно до укладеного договору №MKА7GA00000288 від 06.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 45050 дол. США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.12.2027 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] 06.12.2007 року укладено Договір іпотеки № MKА7GA00000288, згідно якого остання надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 58/71, яке належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі продажу. Обумовлена сторонами Договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 267650грн. Однак, [PERSON] взятого на себе зобовязання не виконала, у звязку з чим станом на 01.10.2014 року має заборгованість в сумі 134308,09 дол. США (еквівалент 1739289,75грн.), яка складається з наступного: 37923,18 дол. США заборгованість за кредитом; 27623,32 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4845,60 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 57501,98 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 19,31 дол. США штраф (фіксована частина), 6394,70 дол. США штраф (процентна складова). Оскільки [PERSON] у порушення зазначених норм закону та умов договору зобовязання за договором кредиту не виконала, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за договором №MKА7GA00000288 від 06.12.2007 року в розмірі 134308,09 дол. США (еквівалент 1739289,75грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 58/71, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форма власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у кватирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 58/71, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Однак, надала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в останнє судове засідання не зявилася. Однак, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги визнала частково, а саме заперечила проти розміру нарахованої пені. Надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що відповідно до укладеного договору №MKА7GA00000288 від 06.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 45050 дол. США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.12.2027 року, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією даного Договору. Згідно ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов Договору Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та відсотки за його користування, сплатити винагороду (комісію) в строк та в порядку, встановленому договором, а саме щомісячно починаючи з наступного місяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця, Позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 462,04 дол. США для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості за відсотками, кредиту та комісією. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться. У відповідності до п.п.2.2.2 Кредитного договору №MKА7GA00000288 від 06.12.2007 року Позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до п.п.4.1 Кредитного договору №MKА7GA00000288 від 06.12.2007 року у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі, який зазначений в п.7.4 Договору за кожен день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Однак, судом встановлено, що [PERSON] взятого на себе зобовязання не виконала, у звязку з чим станом на 01.10.2014 року позивачем нарахована заборгованість в сумі 134308,09 дол. США (еквівалент 1739289,75грн.), яка складається з наступного: 37923,18 дол. США заборгованість за кредитом; 27623,32 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4845,60 дол. США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 57501,98 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 19,31 дол. США штраф (фіксована частина), 6394,70 дол. США штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Судом встановлено, що заборгованість відповідачки за кредитом становить 37923,18 дол. США, а нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором становить 57501,98 дол. США. Таким чином суд зменшує розмір нарахованої пені до суми основного боргу 37923,18дол. США, а тому заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за невиконання кредитних зобовязать становить 114729,29 дол. США. У відповідності до ч.3 ст.551 КК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин. які мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вимога кредитора про стягнення пені в частині, що перевищує розмір заборгованості за кредитом у зязку із порушенням зобовязання розцінюється судом як зловживання правом, що слугує підставою для часткової відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] 06.12.2007 року укладено Договір іпотеки № MKА7GA00000288, згідно якого остання надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 58/71, яке належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі продажу. Обумовлена сторонами Договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 267650грн. Укладений між сторонами договір іпотеки від 06.12.2007 року відповідає вимогам ст.ст.203, 205, 208, 209 ЦК України щодо його форми, змісту та нотаріального посвідчення. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги з основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, тощо. За умовами договору іпотеки Іпотекодавцем також надано повноваження Іпотекодержателю на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені Іпотекодавця будь-якій особі у разі порушення основного зобовязання. Відповідно до розяснень, що\~містяться в п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних договорів» від 30.03.2012 року №5\~в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у резолютивній частині рішення в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що боржник своїх зобовязань не виконує, суд приходить до переконання, що Банк має право в рахунок погашення заборгованості Позивальника [PERSON] за кредитним договором №MKА7GA00000288 від 06.12.2007 року в розмірі 114729,29 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 47,30 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Легоцького, 58/71, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форма власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Статтею 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.\~ Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до розяснень, що містяться в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних договорів» від 30.03.2012 року №5\~при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З досліджених судом матеріалів справи слідує, що 21.03.2014 року ПриватБанк було надіслано письмову вимогу №30.1.0.0/2-293 Позичальнику [PERSON], якою вимагало від останньої протягом тридцятиденного строку з отримання цієї вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі, проценти, комісію та штрафні санкції, а також попереджено [PERSON], що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником у визначений строк зобовязань, Банком із спливом тридцяти денного строку має намір звернути стягнення на предмет іпотеку та вимагає згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити квартиру [ADDRESS], з усіма членами сімї та іншими мешканцями. Судом встановлено, що вимоги претензії Банку Позичальником [PERSON] залишені без відповідного реагування. Згідно довідки ТОВ «ЖИТЛО-СЕРВІС» №182 від 05.05.2015 року в квартирі за адресою м. Ужгород, вул. Легоцького, 58/71, зареєстровані/проживають [PERSON], [INFO]. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині виселення [PERSON] та інших\~осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній вище квартирі, із зняттям її з реєстраційного обліку підлягають до задоволення. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року положеннями якого визначено, що не може бути тимчасово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно\~виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до вимог ст.217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону, а не відмовляти у позові. Такого ж висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних\~і кримінальних справ від 19.11.2014 року (справа №6-29969св14), від 17.12.2014 року (справа №6-36136св14). Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи вимоги Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, під дію якого підпадає дане забезпечення за споживчим кредитом в іноземній валюті на споживчі цілі, оскільки це\~житлове помешкання\~загальна площа якого не перевищує 140 кв.м.\~використовується відповідачкою [PERSON] та членами її сімї, як місце постійного проживання, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на те, що у\~власності\~останньої\~знаходиться інше\~нерухоме\~житлове майно,\~суд\~приходить\~до переконання про наявність достатніх правових підстав для застосування положень ст.217 ЦПК України та відстрочки виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення\~на час дії мораторію встановленого Законом. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню із [PERSON] на користь Банку сплачений при зверненні до суду судовий збір.\~

Outcome: partial