Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору № DNH4КР88191059 від 10.06.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 18926,70 грн. з кінцевим терміном повернення 11.12.2009 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.12.2012 року має заборгованість у загальній сумі 121856,85 грн., яку позивач просить стягнути та яка складається з наступного: 18926,70 грн. - заборгованість за кредитом, 43498,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 53152,56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5778,90 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та письмові заперечення проти позову, в яких, зокрема, вказав, що позивачем не надано належних документів, які підтверджують перерахування кредитних коштів на рахунок ПП [PERSON] в сумі 14559,00 грн., на рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» в якості сплати комісії згідно п. 2.2 Умов. Також зазначив, що позивачем не надано підтвердження укладення між сторонами кредитно-заставного договору, частиною якого є Умови надання кредиту фізичним особам, а застосування банком в розрахунку заборгованості відсоткової ставки в розмірі 72 % не передбачено Умовами надання кредиту фізичним особам або заявою позичальника, у зв'язку із чим застосування такої відсоткової ставки є необґрунтованим. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у позові відмовити з підстав, які викладені у письмових запереченнях проти позову та заяві про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з заявою позичальника № DNH4КР88191059 від 10.06.2006 року, відповідач отримав кредит у розмірі 18 926, 70 грн. на строк 42 місяці по 10.12.2009 року включно з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлених в заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 684,99 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві позичальника. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, а сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, який складається із заяви позичальника № DNH4КР88191059 від 10.06.2006 року, Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифів. Судом також встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом, та був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно умов даного договору. Таким чином, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі відповідачем не порушено, а тому умови договору є обов'язковими для виконання сторонами договору, які його уклали. Суд також зазначає, що позивачем було належним чином виконано свої зобов'язання згідно з вказаним договором та перераховано кредитні кошти в день надання в сумі 14 559, 00 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ПП [PERSON], перераховано кошти в сумі 1 019, 13 грн. на рахунок ТОВ «Приват Кредит», а також перераховано кошти в сумі 3 348, 57 грн. в рахунок сплати комісії по кредиту, що підтверджується випискою з рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], меморіальними ордерами, а також актом прийому-передачі товару № DNH4КР88191059 від 10.06.2006 року (а.с. 37-42, 96). Відповідач станом на 28.12.2012 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № DNH4КР88191059 від 10.06.2006 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.12.2012 року складає 121 856, 85 грн., яка складається з наступного: 18 926, 70 грн. - заборгованість за кредитом, 43498,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 53152,56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5778,90 грн. - штраф (процентна складова). При цьому суд зауважує, що застосування позивачем у вказаному розрахунку відсоткової ставки в розмірі 72 % річних в графі «ставка простроч.» відповідає умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору, адже в заяві № DNH4КР88191059 від 10.06.2006 року зазначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та сумніву у суду не викликають. Проте, на підставі заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності до частини зобов'язань, які виникли між сторонами по справі та відмовити у задоволенні частини позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з п. 5.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам, які є частиною кредитно-заставного договору, укладеного між сторонами, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню і додаткові відсотки за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-20цс14. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Позивач не виконує щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим з 29.06.2006 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 23 квітня 2014 року. З урахуванням того, що сторонами укладено договір про збільшення строку позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів до п'яти років, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум заборгованості за кредитним договором, які виникли внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань до 23 квітня 2009 року, належить відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а іншу частину позовних вимог слід задовольнити. Обчислюючи розмір позовних вимог, які підлягають задоволенню, суд виходить з того, що згідно з розрахунком заборгованості за договором № DNH4КР88191059 від 10.06.2006 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.12.2012 року в період з 29.04.2009 року по 28.12.2012 року в межах п'ятирічного строку позовної давності складає загальну суму 71184,73 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом в розмірі 5951,72 грн. (загальна сума заборгованості за кредитом в розмірі 18926,70 грн. - сума заборгованості за кредитом в розмірі 12974,98 грн., яка виникла до 23.04.2009 року); - заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 22182,47 грн. (загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 43498,69 грн. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21316,22 грн., яка виникла до 23.04.2009 року); - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 39184,60 грн. (загальна сума заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 53152,56 грн. - сума заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 13967,96 грн., яка виникла до 23.04.2009 року); - штрафи за порушення строків платежів більш ніж на 30 днів відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3365,94 грн. - штраф (5% від суми заборгованості, яка виникла після 23.04.2009 року в межах п'ятирічного строку позовної давності). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № BO1S5B02KO від 05.02.2013 року про сплату судового збору у сумі 1218,57 грн., у зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 711,89 грн.

Outcome: partial