Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 07 травня 2007 року [PERSON] 11 червня 2007 року отримала кредит у розмірі 7010,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє до моменту належного виконання сторонами обов'язків. Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Оскільки відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов укладеного договору, внаслідок чого у неї станом на 31 березня 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 29592,68 грн., з яких: 6798,20 грн. - заборгованість за кредитом, 19609,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1299,98 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1385,37 грн. - штраф (процентна складова), тому позивач просить стягнути таку у судовому порядку. Представник позивача Урумбаєва Л.В. у судове засідання не з'явилася, подала заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, однак подала заяву, у якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає частково в розмірі 14000,00 грн., у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. На заяву відповідачки [PERSON] про застосування строків позовної давності представник позивача Урумбаєва Л.В. подала письмові заперечення, у яких посилається на те, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг), а тому застосування строків позовної давності до указаних кредитних правовідносин є неправомірним, оскільки їхнє розірвання жодна із сторін не ініціювала. Крім цього, з виписки про рух коштів по рахунку видно, що 09 червня 2011 року відповідачка погашала заборгованість по кредиту у розмірі 150,00 грн. шляхом переводу коштів з іншої картки. Оскільки згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново, а отже в термін до 09 червня 2014 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» були законні підстави на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів (позивач звернувся в суд у квітні 2014 року). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (17 липня 2009 року змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON].) 07 травня 2007 року було укладено договір про надання банківських послуг №б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредитний ліміт на платіжну картку «Універсальна» у сумі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості та терміном дії кредитного ліміту, що дорівнює строку дії платіжної картки. Згідно п. 6.5. вказаного договору, клієнт зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором (а.с. 15-16, 20-31). Також встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання, а саме не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у неї станом на 31 березня 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 29592,68 грн., з яких: 6798,20 грн. - заборгованість за кредитом, 19609,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1299,98 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1385,37 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 9-14). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно заяви клієнта від 07 травня 2007 року відповідачка [PERSON] погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Так, згідно п. п. 6.5. - 6.6. вказаного договору клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), виплати винагороди банку. У відповідності до п. 8.6 даного договору при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше як на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Отже, враховуючи вищевикладене та те, що відповідачка [PERSON] визнала позов на суму 14000,00 грн., таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ст.ст. 61, 174 ч. 4 ЦПК України приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості у розмірі 14000,00 грн. підлягає до задоволення. Що стосується решти заборгованості [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 267 ч. 3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов (ст. 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки указано на її лицьовій стороні (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої по справі №134 цс 14, яка згідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така ж правова позиція Верховного Суду України висловлена по справам № 6-14 цс 14, № 6-61 цс 14, № 6-127 цс 14, № 6-167 цс 14. Отже строк дії картки не є тотожним поняттям зі строком дії договору, а тому посилання позивача на п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг щодо автоматичної пролонгації строку дії договору є необґрунтованими. Як роз'яснено в абз. 8 п. 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. Оскільки останній платіж по даному кредитному договору [PERSON] було здійснено 07 листопада 2008 року (а.с. 9-14), а строк дії картки закінчився у травні 2009 року (а.с. 15-16), при цьому позивач правом пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості скористався лише 26 травня 2014 року, пред'явивши даний позов до суду, внаслідок чого пропустив трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, відповідачкою до винесення рішення зроблено заяву про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у позові, тому позов у цій частині до задоволення не підлягає. Посилання представника позивача на те, що перебіг позовної давності переривався та почався заново 09 червня 2011 року, коли відповідачка [PERSON] здійснила останній платіж на погашення заборгованості по кредиту у розмірі 150,00 грн., на підтвердження чого надав виписку по картрахунку, суд до уваги не приймає, оскільки такий наданий після заявлення відповідачкою [PERSON] клопотання про застосування строків позовної давності та суперечить наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості, поданому при пред'явленні позову до суду (а.с. 9-14), так як в ньому відсутні відомості про сплату 09 червня 2011 року чергового платежу по кредиту, а інших належних і допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження цього у матеріалах справи немає. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред'явленні позову була заявлена позовна вимога на загальну суму 29592,68 грн. та сплачено 295 грн. 93 коп. судового збору. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення в розмірі 14000,00 грн., що становить 47,31 % від заявлених позовних вимог, тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача 140 грн. 00 коп. судового збору (295,93?47,31% = 140,00).

Outcome: partial