Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ «Надра» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №812/2006 від 28.12.2006 року в сумі 14 209.6 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 113 577.33 грн. та понесених судових витрат по справі. 01.11.2013 року до суду подано представником [PERSON] зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Надра», [PERSON] про визнання договору поруки від 28.12.2006 р. припиненим. Ухвалою суду від 19.11.2013 року об'єднано в одне провадження позовні вимоги первісного позову та вимоги за зустрічним позовом. Представник позивача-відповідача підтримала заявлені вимоги за первісним позовом, просила його задовольнити, з підстав зазначених в позові, в зустрічному позові просила відмовити. Представники відповідача 1, представник відповідача 2 заперечили щодо позовних вимог за первісним позовом, вважають позов таким що задоволенню не підлягає, при цьому наголосили суду, щодо спливу позовної давності. Представник відповідача 2-позивача просила задовольнити зустрічний позов з підстав тих, що порука припинена за ч.4 ст.559 ЦК України. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №812/2006 від 28.12.2006 року на суму 8100 доларів США, строком повернення до 25.12.2009 року зі сплатою 13.49% річних на залишок заборгованості по кредиту, для придбання транспортного засобу марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску (а.с.8-9). Даним договором передбачено і видачу готівкових коштів через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки (п.3.2.1). Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі даного кредитного договору між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № б/н від 28.12.2006 року, згідно якого поручитель зобов'язується перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором (а.с.10). Проте, позивач стверджує, що свої зобов'язання за кредитним договором відповідач 1 належним чином не виконував, та станом на 05.06.2013 року заборгованість позичальника становить 14 209.6 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 113 577.33 грн., з яких: 6517.87 доларів США , що еквівалентно 52 097.33 грн. заборгованості за кредитом та 6288.1 доларів США , що еквівалентно 50 260.78 грн. за відсотками, 11 219.21 грн. пені (а.с.6-7). Зазначена обставина нічим не спростована. Згідно ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] є такими що не підлягають до задоволення за заявленою заявою (а.с.50) за спливом позовної давності. Так, кінцевий термін повернення кредиту обумовлювався сторонами - 25.12.2009 року, отже загальний строк позовної давності у три роки сплив 26.12.2012 року, позов натомість подано 30.08.2013 року. Не є переривання позовної давності зі сторони відповідача продаж банком автомобіля на суму 2 305.4 (1 582.13 + 723.27) доларів США, який був вилучений банком протягом двох місяців з часу укладання вищезазначеного кредитного договору, що не заперечується сторонами, однак відчужений кредитором аж в 2012 році. Жодних платежів позичальник, з часу укладення договору, не вносив. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Що стосується вимоги ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] щодо стягнення даної суми заборгованості з поручителя, то така вимога є необґрунтованою, оскільки порука є припиненою, а зустрічний позов таким що підлягає до задоволення виходячи з наступного. За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте, суд звертає увагу на те, що як вбачається з договору поруки від 28.12.2006р. (п.5.3) дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов'язань. Однак, за вимогами ч.4 ст.559 ЦК України та п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» припинення поруки пов'язується з тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як встановлено судом у позивача настало право на повернення кредиту з 26.12.2009 року, а вимога до поручителя не була пред'явлена, що не заперечив і представник позивача, протягом 6 місяців з цього часу (до 25.06.2010 року), натомість позовна заява подана понад 6-ти місячний строк настання такої вимоги, тобто 30.08.2013 року. Тому, позовні вимоги до відповідача 2 не обґрунтовані і задоволенню не підлягають, натомість зустрічний позов є обґрунтованим. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача за зустрічним позовом слід стягнути на користь позивача за зустрічним позовом понесені ним судові витрати. На підставі вищезазначеного, ст.ст. 526, 530, 551-554, 559, 1054 ЦК України та

Outcome: approved