Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Сафір Федора Олеговича звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, покликаючись на те, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання згідно договору № LV1BAE000087134 від 12.05.2008 року, за умовами якого [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 33283,76 доларів США з процентною ставкою 17,04 % річних, до 10.05.2013 року. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 27.05.2016 року має заборгованість 105020,83 доларів США. З врахуванням того, що відповідач частково погашав борг, різниця становить - 28617,68 долів США, в еквіваленті станом на 27.05.2016 року, складає 754168,47 грн. та підлягає стягненню з останнього. Також просить стягнути суму сплаченого, при подачі позовної заяви, судового збору. Представник позивача, до початку судового засідання, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Клопотання чи заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечення проти позову, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без відповідача, представник позивача, в поданій заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до заставно - кредитного договору № LV1BAE000087134 від 12.05.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав від позивача кредит у розмірі 33283,76 доларів США, з процентною ставкою 17,04 % річних, до 10.05.2013 року. Предметом застави по даному договору є автомобіль марки «Mercedes-Benz», 1999 року випуску, н/з [NUMBER]. Відповідно до ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Після набрання законної сили рішення суду сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оскаржувати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі у випадку, якщо набрали чинності рішення суду або ухвала суду про припинення провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Як вбачається з заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2011 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № LV1BAE000087134 від 12.05.2008 року - 260408,27 грн.. рішення оскаржувалося, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.12.2011 року, залишено без змін, набрало законної сили. Також, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути з [PERSON] в користь банку заборгованість за кредитним договором № LV1BAE000087134 від 12.05.2008 року в сумі 336500,14 грн.. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. На підставі рішення Жовтневого районного суду від 23.03.2011 року, позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» виданий виконавчий лист від 26.07.2011 р., який скеровано на виконання в ВДВС Буського РУЮ. 08.02.2012 р. державним виконавцем відділу ДВС Буського РУЮ Поцілуйко П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Серії ВП № 31117415. Накладено арешт на все майно (постанова державного виконавця від 03.04.2012 року), що належить боржнику, заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна, яке належить боржнику. Згідно інформації про виконавче провадження, згідно п.10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», дане провадження направлене за належністю до іншого відділу ДВС. 10.04.2012 року, виконавцем ВДВС Буського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 20.04.2012 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову ВП № 3223295 про відкриття виконавчого провадження з виконання вище згаданого рішення суду. Встановлено що ВДВС Тернопільського МУЮ, для погашення боргу, звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль [NUMBER] що належав [PERSON] згідно Свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], оцінка якого становить 101750,00 гривень, було реалізовано на торгах. На підставі абз.1-3 п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами від 07.02.2014 року встановлено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. В Постанові конкретно передбачено право кредитора саме на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, так як зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК, що також не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом та пені (які за відповідні періоди не були стягнуті), передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту,а не на повторне стягнення тіла кредиту. Варто також відзначити, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позивачем згідно заочних рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.201 року та Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2011 року, стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № LV1BAE000087134 від 12.05.2008 року та стягнуто звернення на предмет застави, тому вимоги про стягнення повторної заборгованості по даному кредитному договору є не доцільними, та суперечать нормам законодавства України. Крім того, згідно п. 14.12 вище згаданого кредитно - заставного договору, випливає, що сторони домовились що, за винятком спорів, для яких законодавством встановлено виключну підсудність, усі інші спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або у зв»язку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Паторжинського, 18-А, або за іншою адресою цього суду, дійсною на момент пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача у справі не підлягають компенсації.

Outcome: dismissed