Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі позивач, Банк) звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) заборгованості за кредитним договором в розмірі 28491,59 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем з метою отримання банківських послуг укладений договір №115004/02 від 18.03.2013, згідно з яким відповідач отримав від Банку кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою 24% річних на строк дії картки. В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 17.01.2018 дорівнює 28491,59 гривень, з яких 14995,01 гривень - заборгованість за основним боргом (тіло кредиту), 9610,49 гривень заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту, 3141,32 гривень інфляційне збільшення заборгованості; 744,77 гривень - три проценти річних від суми заборгованості. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника банку, на позові наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.35). Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за місцем його проживання судової повістки разом із копіями відповідних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідне поштове відправлення повернуто на адресу суду із відміткою від 16.11.2018 та 15.12.2018 «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В силу наведених процесуальних приписів відповідач вважається належним чином повідомленим про час, дату і місце судового засідання. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на приписи ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке. Між позивачем та відповідачем укладений договір від 18.03.2013 №115004/02 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, згідно з яким відповідач отримав від Банку кредит в розмірі 15000 гривень зі сплатою щомісячно 24% річних та ставкою за несанкціонованим овердрафтом 35%. Банк свої зобов'язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором (а.с.9-12). З розрахунку заборгованості за вказаним договором та звіту щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач станом на 17.01.2018 дорівнює 28491,59 гривень, з яких 14995,01 гривень - заборгованість за основним боргом, 9610,49 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, 3141,32 гривень інфляційне збільшення заборгованості; 744,77 гривень - три проценти річних від суми заборгованості (а.с.13-30). Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ; до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики (параграфа 1 цієї глави), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст.ст.526, 527, 530 ЦК України (глава 48 - виконання зобовязання) зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Положеннями ст.625 ЦК України (глава 51 правові наслідки порушення зобовязання; відповідальність за зобовязання) передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за укладеним ним з Банком договором належним чином не виконав, доказів на спростування чого до суду не надав, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved