Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.10.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 36,00% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку» та викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг.Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Пунктом 2.1.1.5.5. передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 31.08.2016 року має заборгованість у загальному розмірі 20706,99грн., яка складається з наступного: 1867,14грн. заборгованість за кредитом, 14477,61грн.- проценти за користування кредитом, 2900,00грн. пеня та комісія, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (процентна складова) 962,24грн. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В звязку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 20706,99грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1378,00грн.. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Суду надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Суду пояснив, що позичальник [PERSON] дійсно підписала анкету-заяву б/н від 25.10.2010 року на отримання кредиту строком на 12 місяців, проте в розмірі 500,00грн., а не 2000 грн. При цьому, у вказаному бланку заяви на отримання кредиту в графі «розмір відсоткової ставки» вона не заповнила будь-які цифрові значення, оскільки бажала отримати кредит із пільговою відсотковою ставкою, що в її розумінні повинна дорівнювати 0% річних. Інших документів та безпосередньо кредитний договір б/н від 25.10.2010 року [PERSON] не складала і не підписувала, як і не надавала заяв і письмової згоди на приєднання до будь-якого публічного договору, оскільки кредитний договір є індивідуальним правочином і не може розповсюджуватися на безліч осіб позичальників без урахування рівня доходів і платоспроможності останніх. Також, вказує, що категорично не згоден із розрахунком заборгованості, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, оскільки він не є належним доказом, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (письмові заперечення викладені на а.с.60-64). Крім того, представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивачем пропущений установлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності(а.с.65-67) Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у звязку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року(а.с.34-зворот). ПАТ КБ «ПриватБанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується Довідкою АА №241170 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України(а.с.33). [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк»(нова редакція) вбачається, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»(а.с.35). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідача [PERSON] від 25.10.2010 року, остання надала згоду на приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідач [PERSON] просила відкрити рахунок та надати їй кредитні кошти у розмірі 500,00грн., з базовою процентною ставкою 3,0% на залишок заборгованості, та зазначила, що згодна з тим, що ця заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, позичальник [PERSON] в цій заяві зазначила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення в письмовому виді (а.с.5-6, 113). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанкута Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 СП-2010-256. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Судом встановлено, що 25.10.2010 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 СП-2010-256. Відповідач [PERSON] висловила свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому виді. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. З п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за користуванням ним, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону при припиненн дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Судом встановлено, що протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявила про його припинення, а тому він автоматично був пролонгований, отже строк дії кредитного договору не закінчився. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на імя [PERSON] (договір б/н від 25.10.2010р.), старт карткового рахунку відбувся 25.10.2010 року, зміна кредитного ліміту відбулась 21.11.2012 року кредитний ліміт збільшено до 2000,00грн., зміна кредитного ліміту повторно відбулась 10.07.2014 року кредитний ліміт зменшено до 1870,00грн.(а.с.148) Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було видано наступні кредитні картки: 4149437410203689 від 25.10.2010 року зі строком дії до 01/14 та кредитна картка 4149437810405819 від 20.11.2012 року зі строком дії до 06/16(а.с.147). Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Судом установлено, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Так, останній платіж [PERSON] здійснено 26.02.2014 року, дія картки закінчилась 30 червня 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся 10 жовтня 2016 року, тобто, в межах строку позовної давності. Поряд із цим, обгрутованими є доводи представника відповідача щодо застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені. Частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, з урахуванням дати звернення позивача до суду, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.4) та пояснення представника позивача у судовому засіданні 31.08.2017 року про нарахування [PERSON] пені у розмірі 100 грн. щомісячно, суд вважає за можливе стягнення з відповідача пені лише за останній рік в розмірі 1200,00 гривень. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.3,4), що є належним доказом, враховуючи, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, а також не надано альтернативного розрахунку, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 19006,99 гривень, яка складається із 1867,14грн. заборгованості за кредитом, 14477,61грн.- процентів за користування кредитом, 1200,00грн. пені та комісії, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (процентна складова) 962,24грн. При цьому суд виходить з вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] та її представником не подано суду жодного доказу, що спростовують доводи позивача і надані останнім докази в обгрунтування позовних вимог. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач в порушення умов договору кредит не повернула, а тому позовні вимоги про стягнення виниклої заборгованості є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, враховуючи можливість стягнення пені лише за останній рік. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які зокрема, складаються з судового збору. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00грн., сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial