Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту Банк) звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21.11.2013 року між Банкомта [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками, за перевитрати платіжного ліміту та ймовірних штрафних санкцій. Проте, відповідач свої обовязки не виконав, внаслідок чого станом на 03.11.2016 року за ним створилася заборгованість на суму 19994.85 грн., яку Банк просив стягнути з останнього, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак, згідно поданої заяви просив суд розглянути справу у його відсутності, так як позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно він користується кредитною карткою виданою позивачем та через брак коштів він не зміг вчасно погасити заборгованість. Зараз знайшов роботу та вже частково погасив заборгованість , а саме сплатив 10000грн, яки Банк зарахував до основного боргу також сплатив 3620 грн., які банк зарахував до штрафних санкцій, всього він сплатив 13620грн ., під час розгляду справи різними платежами він сплатив ще 2500грн, 2000грн. та 2933грн.60 коп. , яки просить врахувати при прийнятті рішення. Просить зменшити штрафні санкції. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 21.11.2013 року звернувся до Банку із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту Умови). При оформленні вказаної заяви останній зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Тарифами Банку, викладені на офіційному сайті Банку, складають між Банком та відповідачем договір, за яким останній одержав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк (п.п.1.1.7.12 Умов) . Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов відповідач зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а при порушенні строків платежу по якомусь з перелічених грошових зобовязань більш ніж на 30днів сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконував, у зв'язку із чим, станом на 03.11.2016 року за ним утворилася заборгованість на загальну суму 19994.85 грн., з яких 4382.79 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12483.73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1700.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 928.33 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Що ж стосується вимог про стягнення штрафів, то у їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.1.5.32 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів і по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором , більш як на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи наведене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6- 2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Оскільки позивач, в порушення ст.61 Конституції України, неправомірно, двічі застосував той самий вид цивільно-правової відповідальності (неустойки) через порушення строків виконання грошових зобов'язань, відповідно суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення, окрім заборгованості за пенею, штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити. Ураховуючи, що на день розгляду справи відповідач надав квитанції про переказ готівки на його картковий рахунок відкритий позивачем від 23.01.2017 року на 10000 грн., від 03.03.2017 року на 2500грн., від 14.03.2017 року на 2000грн., від 20.03.2017 року на 2933грн.60 коп. Крім цього позивачем 23.01.2017 року були зараховані кошти позивачу на спеціальний рахунок вказаний позивачем в розмірі 3620 грн., тобто на виконання свого обовязку по погашенню заборгованості по кредитному договору, то вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню з урахуванням цих сум, в частині що не покривається ними. Відповідно до наданих позивачем довідок про рух коштів по рахунку відповідача та квитанцій відповідачем сплачені суми 10000 грн., 2500грн., 2000грн., 2933грн.60 коп., а всього 17433 грн.60 коп. позивачем зараховані на його кредитну картку. Сплачені відповідачем 3620 грн. були зараховані на інший рахунок, а згідно довідки руху коштів по цьому рахунку ці кошти були зараховані та списані сплаченого судового збору та штрафів. З часу звернення до суду на погашення боргу перед позивачем відповідач сплатив позивачу 21053 грн. 60 коп. На запит суду позивач надав довідки про рух коштів на зазначені рахунки , але зважаючи на не відображення у цих довідках відомостей яким чином списані кошти, на погашення якої частини боргу, суд наполягав на пояснення позивача. Разом з тим в наступному судовому засіданні 06.03.2017 року представник позивача не зявився , подав клопотання про проведення судового засідання дистанційно з його участю за місцем знаходження установи Банку. Разом з тим в наступному судовому засіданні 22.03.2017 року представник позивача на відеозвязок до запропонованому ним суду не зявися і запропонував суду відкласти розгляд справи, оскільки не встиг робити перерахунок боргу. Завжаючи на тривалий розгляд даної справи, неодноразового відкладення слухання з вини позивача , суд вважав можливим закінчити розгляд справи за наявними у справі доказами. П.п. 2.1.1.12.10 Умов та Правил надання банківських послуг черговість і розмір погашення боргових зобовязань здійснюється у порядку викладеному у Памятки клієнта. Разом з тим до позовної заяви позивач не надав, а відповідач в судовому засіданні заперечував надання йому чи ознайомлення із такою Памяткою, з довідки про стан руху коштів на картковий рахунок відповідача від 11.03. 2017 року вбачається, що незважаючи на зарахування коштів на рахунок 23.01.2017 року в розмірі 10000 грн., 03.03.2017 року 2500 грн. , позивач списав лише дві суми 31.01.2017 року 966 грн.36 коп. та 265 грн. 03 коп. - процентів за прострочення кредиту, тому суд вважає, що при обрахунку боргу після перерахування відповідачем коштів слід застосувати ст. 534 ЦК України . Відповідно до ст.534 ЦПК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, в частині задоволених вимог підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача , що підлягали до задоволення на час звернення до суду у розмірі ( з суми боргу 18566 грн.52 коп.) тобто 1279 грн.61 коп. Таким чином обґрунтованими є позовні вимоги і з відповідача підлягало до стягнення 18566 грн.52 коп. боргу за кредитним договором б/н від 21.11.2013 року, яка склалась станом на 03.11.2016 року, з яких 4382грн.79 коп. - тіло кредиту, 1283грн.73 коп. - заборгованість за процентами, 1700грн.- заборгованість за пенею та комісією та 1279 грн.61 коп. відшкодування судового збору , а всього 19846 грн.19 коп. Оскільки відповідач [PERSON], після предявлення позову до суду, на погашення боргу, зокрема і судових витрат, сплатив позивачу 21053 грн.60 коп.,що перевищує суму, що підлягала стягненню за рішенням суду, у задоволення позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed