Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») в травні 2014 року звернулись до суду з указаним позовом, за яким просили в рахунок погашення заборгованості в сумі 156 935,23 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що на праві власності належить [PERSON] та [PERSON], шляхом передачі у власність іпотекодержателю, виселити та зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зобов'язати відповідачів передати правовстановлюючі документи та ключі від квартири. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачами договорів кредитування та іпотеки, що були укладені ними з АКІБ «УкрСиббанк» в 2008 році. Представник позивача Самойлова Є.О. подала заяву, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в суд не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомили. Разом з тим, від [PERSON] надійшли заперечення на позов, за якими він просив суд при винесенні рішення у справі врахувати вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-VII). Судом встановлено таке. 30.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342131000 (далі кредитний договір), за яким банк надав, а позичальник прийняв кредит в сумі 80000 доларів США, строком користування до 30.04.2018р. зі сплатою 14 %. Додатком 1 до кредитного договору, сторони встановили графік виплат позичальником кредиту і відсотків за його користуванням. Цього ж дня, на забезпечення кредитного договору [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» двокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить їм відповідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською РДА м. Києва 16.03.1998р. згідно з розпорядженням №2601, про що сторони оформили договір іпотеки №84667, який посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. за реєстровим №98 (далі договір іпотеки). В наступному Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») передали права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», на що вказує виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., та відповідні додатки до нього. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На виконання п.1.1. кредитного договору, кредитор надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, що підтверджується копією заяви на видачу готівки від 30.07.2008 року №23. Згідно з п. 3.4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язалася повернути суму кредиту, сплатити плату за кредит і інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах договору. Проте, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], взяті на себе зобов'язання, виконував неналежним чином, у зв'язку з чим кредитором станом на 16 квітня 2014 року облікована прострочена заборгованість: за кредитом - 44981,89 доларів США; за процентами - 3258,9 8 доларів США. Загальна заборгованість за кредитом становить 77648,32 доларів США, за процентами - 79286,91 доларів США, а всього 156935,23 долара США, що еквівалентно 4212141,57 грн. У випадках передбачених законодавством відповідно до п.3.1.3 кредитного договору банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та плати за кредит. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з п. 4.1.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою. Відповідно п. 4.2.1 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Крім того, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» (застереження п.5.2.1 договору іпотеки). Право визначення підстави та способу звернення стягнення на предмет іпотеки сторони залишили за іпотекодержателем (п.4.3 договору іпотеки). Згідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 ч.1 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таку, вимогу позивачем було надіслано на адресу відповідача 06 травня 2014 року, проте вона залишилась без відповідного реагування. Згідно з статтею 37 ч. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З приводу застосування останньої норми, Пленум Вищого спеціалізовану суду з розгляду цивільних і кримінальних справ п.39 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Частиною 3 ст. Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ринкова вартість квартири [ADDRESS], на час передачі в іпотеку згідно зі звітом незалежного оцінщика становила 122338,10 доларів США, що на час розгляду справи еквівалентно 3283554,61 грн. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки може бути задоволено на підставі ст.ст. 16, 20, 514, 525, 526, 599, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, та вказаних в рішенні норм Закону України «Про іпотеку». При цьому, суд зазначає, що установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Тому, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону №1304-VII не підлягає виконанню, без згоди на те відповідачів. Разом з тим, виходячи з того, що Закон №1304-VII є чинним, спірне іпотечне майно підпадає під дію цього закону, іпотекодавці (відповідачі) не надали згоди на його відчуження, на що зокрема вказує цей спір, суд знаходить вимоги позову про виселення відповідачів та зобов'язання їх вчинити певні дії такими, що заявлені передчасно, а тому в їх задоволенні вважає за необхідне відмовити. Отже, позов підлягає задоволенню частково. Витрати у справі, за наведених рішень, суд покладає на відповідача пропорційно частці задоволених вимог, відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial