Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 16 713 грн. 13 коп. Позивач посилається на те, що відповідно до договору, укладеного 26 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON], останньому було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язувався щомісячно в строки, визначені умовами і правилами надання банківських послуг фізичним особам та правилами користування платіжною карткою, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, а також здійснювати погашення відсотків за користування коштами, сплачувати штраф в разі порушення умов договору. Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 25 квітня 2016 року становить 16 713 грн. 13 коп., де 3 681 грн. 38 коп. заборгованість за кредитом, 8 389 грн. 43 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3\~608 грн. 36 коп. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 783 грн. 96 коп. штраф (процентна складова). Дану заборгованість позивач просить стягнути на його користь. Одночасно просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив суду письмову заву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, справу просить розглянути у відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він дійсно у травні 2008 року отримав у банку «ПриватБанк» кредит в розмірі 250 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. За кредитним договором здійснював проплату кредиту. В 2012 році він втратив кредитну картку і тому звернувся до працівників банку з питанням погашення кредиту. За його заявою йому було проведено нарахування всіх сум, що належало йому сплатити для банку для повного погашення кредиту та закриття карткового рахунку. Всього йому було нараховано 600 грн., які він сплатив відразу ж одним платежем. Дія кредитного договору не продовжувалася і нова кредитна картка йому не видавалася. Точної дати погашення кредиту не памятає, але це було зроблено ним наприкінці 2012 року. Після цього він вважав, що розрахунок з банком проведено повністю, оскільки з того часу ніяких претензій чи повідомлень про наявність заборгованості від позивача не отримував. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для предявлення претензій по стягненню з нього заборгованості, оскільки з часу внесення останнього платежу за кредитним договором минуло вже понад 3 роки, тому просить застосувати позовну давність та відмовити позивачеві у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За даним договором відповідач зобов'язувався здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, а також здійснювати погашення суми відсотків за користування коштами та сплачувати штраф в разі порушення умов договору. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач свої зобовязання за даним договором належним чином не виконував, в звязку з чим утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 25 квітня 2016 року позивачем визначена у розмірі 16 713 грн. 13 коп. і складається з 3 681 грн. 38 коп. заборгованості за кредитом, 8 389 грн. 43 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3\~608 грн. 36 коп. заборгованості за пенею та комісією, 250 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина) та 783 грн. 96 коп. штрафу (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком. З пояснень відповідача, наданих суду, вбачається, що останній платіж за кредитним договором був проведений ним наприкінці 2012 року, після чого він більше кредит не погашав, нова платіжна картка йому не видавалася і строк дії договору не продовжувався. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 20 вересня 2012 року в розмірі 600 грн., що узгоджується з показаннями відповідача, даними ним у судовому засіданні. Відповідно до положень п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. При цьому позивач зобовязаний був видати відповідачеві нову кредитну картку, строк дії якої має відповідати строку дії кредитного договору. Проте, такі дії позивачем проведені не були, відповідні докази суду не надані. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність (строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Частина 3 вказаної статті передбачає, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. В даному випадку встановлено, що останній платіж було проведено відповідачем 20 вересня 2012 року, після чого він більше не вчиняв ніяких дій щодо повернення кредиту. Таким чином, початком перебігу строку позовної давності необхідно вважати жовтень 2012 року, коли позивачеві стало відомо, що відповідач не вніс черговий щомісячний платіж. Позивач звернувся до Гощанського районного суду у червні 2016 року після сплину строку позовної давності. Даних про те, що кредитний договір лонгувався і відповідачеві видавалася нова платіжна картка (платіжні картки) після закінчення строку дії картки, виданої йому у травні 2008 року, позивач суду не надав. Частина 3 ст.267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А відповідно до ч.4 цієї ж статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач під час розгляду справи в суді звернувся до суду із заявою про застосування наслідків сплину позовної давності, то суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed