Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації. В обґрунтування позовних вимоги посилався на те, що 16 липня 2018 року [PERSON] поширено недостовірну інформацію про ПАТ «АК Конкорд» шляхом участі у громадському заході (пікеті) з використанням плакатів. Відповідач разом з іншими спільниками розташувався безпосередньо біля центрального входу до Головного офісу ПАТ «АК Конкорд» за адресою: площа Троїцька, 2, у м.Дніпрі та, розгорнувши плакат із написом «Ні фінансовим махінаціям?!», почав демонструвати їх перехожим; документів, які надають дозвіл на проведення пікету та документів, що посвідчують особу надати відмовився; на прохання представників Банку припинити демонстрацію плакату з гаслом «Ні фінансовим махінаціям», який паплюжить ділову репутацію Банку, [PERSON] також відмовився. При цьому, будь-яких особистих претензій чи рекламацій на адресу Банку, які б свідчили, що відповідач був або є його клієнтом, має якісь особисті претензії до Банку, відповідач також не надав. Причини проведення пікету, враховуючи відсутність будь-яких претензій до Банку, пояснити відмовився. За твердженням [PERSON] він діяв від власного імені та за власним волевиявленням. Позивач вважає недостовірною інформацію, поширену відповідачем на плакаті «Ні фінансовим махінаціям?!» у період часу з 09:30 до 17:00 год. 16.07.2018 року біля центрального входу в ПАТ «АКБ «Конкорд», такою, що не відповідає дійсності, має обвинувальний характер та порочить ділову репутацію позивача, у зв`язку з чим, позивач просив суд визнати інформацію, яка була поширена відповідачем [PERSON] 16 липня 2018 року в період часу з 09:30 до 17:00 годин біля центрального входу в будівлю Головного офісу Акціонерного Товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд», розташованого за адресою: м.Дніпро, площа Троїцька, 2, шляхом демонстрування плакату з написом «Ні фінансовим махінаціям?!», - недостовірною та такою, що знижує престиж, підриває довіру до діяльності і порочить ділову репутацію; зобов`язати [PERSON] протягом десяти днів після набрання рішенням законної сили здійснити спростування недостовірної інформації шляхом опублікування тексту рішення суду, включаючи публікацію тексту його резолютивної частини в місцевому друкованому засобі інформації - обласній газеті «Вісті Придніпров`я»; стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного Товариства «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» моральну шкоду у розмірі 18615,00 грн. та судові витрати. Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачем не було надано суду належних доказів того факту, що будь-які наведені та надані до позову докази стосуються саме ПАТ «АК Конкорд», також не були наведені підстави для ототожнення будь-яких зазначених висловлювань, наведених, як докази, саме з позивачем. Також не наведено ніяких доказів того, яка саме інформація є недостовірною та тих фактів, що ця інформація стосується саме позивача. Також не було надано суду доказів того, що були порушені особисті немайнові права позивача, або завдана шкода відповідним особистим немайновим благам, або було перешкоджання особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того, відповідач зауважив, що відсутній юридичний склад правопорушення, яким, на думку позивача, відповідачем спричинено шкоду особистим немайновим благам та немає належних доказів того факту, що [PERSON] , як відповідачем, спричинено шкоду позивачу та його особистим немайновим благам та в чому це безпосередньо виразилося. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача Турчанінов І.Ю. зазначив, що твердження про те, що жодне з гасел, яке розповсюджував відповідач, не стосується саме позивача, спростовується тим, що відповідач разом зі спільниками знаходився безпосередньо біля входу до банку, що добре видно на знімку, який долучений до позову. На знімку також добре видно банкомат позивача з його логотипом, що встановлений біля входу в банк. Відповідач не знаходився біля іншого банку чи іншого суб`єкта господарювання. Більш того, його спільники в цей час викрикували такого ж ганебного змісту висловлювання на адресу позивача у мікрофони та, а також тримали в руках плакати з принизливими для позивача написами. Відповідач та його спільники поводились таким чином, що у перехожих або працівників банку не було жодних сумнівів щодо оприлюдненої дискредитуючої інформації біля банку саме відносно банку. У судове засідання представник позивача ПАТ «АК Конкорд» Турчанінов І . Ю . не з`явився, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2018 року за адресою: м.Дніпро, пл. Троїцька, 2, відбулося пікетування біля будівлі ПАТ «АК Конкорд», на якому відповідач [PERSON] , розгорнувши плакат із написом «Ні фінансовим махінаціям?!», почав демонструвати їх перехожим. Факт поширення [PERSON] інформації даного змісту підтверджено сторонами, а також фотознімком, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.15). Позивач вважає, що вказана інформація, яку розповсюджував відповідач на мітингу, порочить ділову репутацію Банку та негативно позначилась на діяльності Банку, що підтверджується службовими записками про відмову клієнтів банку від подальшої співпраці (а.с. 16-24). Відповідно до норм ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Також, відповідно до ч.3 ст.34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із положеннями п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати (ст.94 ЦК України). Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до Висновку експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11.02.2019 року № 056/32, який був повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до ст.ст. 384, 385 КК України, встановлено, що текст плакату « Ні фінансовим махінація?!», зміст якого можна представити таким чином: «Протестуємо проти фінансових махінацій банку «Конкорд». В аналізованому реченні інформація про причетність банку Конкорд» до фінансових махінацій, що виражена на підтекстовому рівні, передбачає принципову можливість її підтвердження або спростування, тобто має фактологічний характер. Її представлено як таку, що має реальний, а не уявний або прогнозований характер. Лексичних граматичних або дискурсивних маркерів суб`єктивної модальності аналізоване висловлення та його прагмасемантичний контекст не містять. Усе зазначене вище дає лінгвістичні підстави констатувати, що негативну інформацію про Банк Конкорд в аналізованому висловлені виражено у формі твердження (а.с.112-136-143). Таким чином, з огляду на конструкцію речення «Ні фінансовим махінаціям?!», суд прийшов до висновку, що інформація, питання про недостовірність якої порушено представником позивача, висловлена автором у стверджувальній формі. Враховуючи, що вказана інформація була оприлюднена безпосередньо біля головного офісу позивача, то не виникає сумнівів у тому, що мова йде саме про позивача. Відповідачем [PERSON] до суду не надано жодного доказу, який би підтвердив те, що інформація, яка містилась в зазначених вище його висловах, відповідала дійсності та є достовірною. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, визначено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно з ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію (п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1). Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Такі ж права має і юридична особа відповідно до ст.94 ЦК України. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст.23 ЦК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру морального відшкодування, обставини справи, характер правовідносин, зміст поширюваної відповідачем інформації. Згідно з нормами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу п.3 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , яким безпосередньо поширена інформація, суд враховує, що його дії були спрямовані на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.. Також з відповідача підлягають стягненню судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України у розмірі 3171,60 грн..

Outcome: partial