Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 15.07.2008 року заборгованість в розмірі 12533грн. 14коп. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобовязання за кредитним договором. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] не прибув, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, в судовому засіданні заявила клопотання про застосування строків позовної давності. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем заяви від 15.07.2008 року, відповідно до якої відповідач погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг. На виконання договору Банком [PERSON] було видано 15.07.2008 року кредитну картку та ПІН код. (а.с.6). З наданого банком розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором вбачається, що станом на 30.11.2015 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 12533,14 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5616,00грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 5082,23грн; заборгованості за пенею та комісією в сумі 1000грн.; штрафу (фіксована частина) в сумі 250грн., штрафу (процентна складова) в сумі 584,91грн. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Таким чином, зі змісту наведених правових норм вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобовязань відповідачем. Однак, відповідач в судовому засіданні заявила клопотання про застосування строків позовної давності, тому суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~ \~ \~ Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.9.1 Умов та правил надання банківських послуг, Держатель кредитної карти доручає Банку в будь який час та без укладення додаткових договорів призупинити або припинити дію платіжної карти, або відмовити у її продовженні, заміні, чи видачі нової картки, зокрема, у випадку, якщо держатель більше, ніж один раз, допустив прострочку погашення мінімального обов'язкового платежу. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього часу жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же термін. Відповідно до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їхній вид та строк дії визначені у заяві і в памятці клієнта. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви. Відповідно до п.3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на картці (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення за кредитом за платіжними картками відбувається в наступному порядку: строк погашення відсотків за кредитом щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі , не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці Тобто, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.\~257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.\~261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові ВСУ від 19.03.2014 року № 6-14цс14. Із розрахунку заборгованості Банку від 30.11.2015 року встановлено, що останній платіж відповідач здійснив у вересні 2008 року, і з цієї дати позивачу було відомо про наявність заборгованості. Однак, Банк з позовом до суду звернувся лише 11.01.2016 року. Тобто, з моменту порушеного права позивача минуло більше трьох років і причини пропущення строків позовної давності позивачем не вказані. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, і в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Outcome: dismissed