Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «БТА Банк» (далі - ПАТ «БТА Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи позивні вимоги тим, що 12 жовтня 2007 року [PERSON] відповідно до кредитного договору № 77/07-С, отримано у ПАТ «БТА Банк» кредит в сумі 75000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 12 квітня 2010 року. Однак в порушення умов договору та норм цивільного законодавства України [PERSON] не виконує зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 20 травня 2013 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 334441,15 грн. ПАТ «БТА Банк» просить стягнути з [PERSON], вищезазначену суму та судові витрати по справі, оскільки остання є поручителем [PERSON] на підставі укладеного 12 жовтня 2007 року Договору поруки № 77/07-С(ДП), згідно до вимог якого [PERSON] зобов'язалася перед позивачем відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. [PERSON] в свою чергу звернулася з зустрічною позовною заявою до ПАТ «БТА Банк», в якій просила визнати недійсним договір поруки з підстав того, що вона його не підписувала. У судовому засіданні представник позивача власні позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням змісту заяви представника позивача та дотримання розумних строків розгляду справи суд вбачає за можливе розглянути справу в тому обсязі доказів, які містяться в матеріалах справи. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за основним позовом не підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову також необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між ПАТ «БТА Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77/07-С, відповідно до умов якого [PERSON] отримав в банку кредит в сумі в сумі 75000,00 грн. на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення до 12 квітня 2010 року (арк. справи 5-9). Відповідно до договору поруки № 77/07-С(ДП) від 12 жовтня 2007 року [PERSON] зобов'язалася перед ПАТ «БТА Банк» відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (арк. справи 12-14). [PERSON] помер 13 серпня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стау Судацького міського управління юстиції за актовим записом № 138 (арк. справи 50). 18 грудня 2008 року на адресу [PERSON] направлено вимогу про повернення простроченої заборгованості за кредитним договором № 77/07-С від 12 жовтня 2007 року (арк. справи 88). Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Приписами статті 608 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником. Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року про перегляд ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2012 року у справі про визнання договору іпотеки припиненим (правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-18цс13). Відповідно до узагальнення судової практики розгляду цивільних справа, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 р.р.) убачається, що у разі смерті боржника за основним зобов'язанням, яке забезпечене договором поруки, за наявності правонаступника, який прийняв спадщину, необхідна згода поручителя відповідати за нового боржника, якщо договір поруки не містить умову згоду поручителя відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким новим боржником у випадку переводу боргу за основним зобов'язанням. За відсутності в договорі поруки згоди поручителя відповідати за правонаступника боржника у випадку невиконання чи неналежного виконання ним основного зобов'язання чи будь-якої іншої особи, покладення на нього такого обов'язку є неправомірним. На поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксоване в тому числі і в договорі поруки про згоду відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким новим боржником у випадку переводу боргу за забезпечуваним зобов'язанням. За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання. Відтак, чинність спірного договору поруки є похідною від кредитного договору № 77/07-С від 12 жовтня 2007 року. Через призму конкретних обставин, встановлених у справі, та правозастосовних до спірних правовідносин орієнтирів, суд дійшов висновку, що оскільки в ході судового засідання з боку позивача не надано доказів наявності у позичальника - [PERSON] правонаступників, які прийняли спадщину та згоди поручителя - [PERSON] відповідати за нового боржника, суд вважає, що доводи позивача, викладені у позові з цих обставин, є необґрунтованими, а тому в силу вищевикладеного очевидні правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «БТА Банк» в повному обсязі. Даючи аналіз доводам [PERSON] щодо припинення договору поруки внаслідок не направлення протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання вимоги до поручителя, суд не може не враховувати, роз'яснення, викладені у пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема, яким роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Матеріалами справи підтверджується, що банком 18 грудня 2008 року направлено на адресу [PERSON] вимогу про повернення простроченої заборгованості за кредитним договором № 77/07-С від 12 жовтня 2007 року. З огляду на викладене ПАТ «БТА Банк» реалізував своє право пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, а тому доводи відповідачки з цих підстав не заслуговують уваги суду. У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачкою [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У даному випадку суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті, у зв'язку з чим немає правових підстав для застосування наслідків пропущення строку позовної давності. Даючи оцінку доводам зустрічної позовної заяви щодо невизнання факту підписання договору поруки, суд не може не враховувати, що в матеріалах справи наявна засвідчена належним чином копія спірного договору, що є підтвердженням факту укладення сторонами вказаного договору, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України. Саме по собі невизнання вказаного факту відповідачкою не заслуговує уваги суду за відсутністю доказів, що спростовують автентичність її підпису на спірному договорі, в розумінні приписів ст. 11 ЦПК України. Наявне в матеріалах справи повідомлення про неможливість надання висновку почеркознавчої експертизи № 2618 від 02 грудня 2013 року зазначених вище обставин не спростовує. З урахуванням встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що спірний договір поруки, укладений між ПАТ «БТА Банк» та [PERSON], є недійсним, а тому позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed