Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «БМ БАНК» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 193408 грн. 27 коп. за кредитним договором № 12/6/280308 від 28.03.2008 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили і не надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі кредитного договору № 12/6/280308 від 28.03.2008 року ПАТ «БМ БАНК» було надано [PERSON] кредит в розмірі 298840 гривень. Розрахунок заборгованості та інші документи підтверджують, що [PERSON] не виконала взяті на себе по кредитному договору обов'язки, внаслідок чого, станом на 04.04.2014 року його заборгованість по кредиту становить 193408,27 гривень. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору № 12/6/280308 від 28.03.2008 року. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З метою забезпечення виконання зобов'язання відповідача за кредитним договором, ТзОВ «БМ БАНК» було укладено договір поруки від 28.03.2008 року із [PERSON] Відповідно до договору поруки поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язанням відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 12/6/280308 від 28.03.2008 року у повному обсязі цих зобов'язань, однак до цього моменту поручителями всупереч умовам договору поруки та ст.554 Цивільного Кодексу України не виконано свого обов'язку. Зазначена обставина нічим не спростована. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З наведених норм матеріального права та обставин справи слідує, що вимоги позивача є підставними, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved