Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (надалі «Позивач», звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), в якому просить стягнути з Відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість за договором банківського обслуговування № ВL_NK00041279 від 07.06.2011р. у розмірі 64 200,42 грн., яка складається з: 7 047,59 грн. заборгованість за кредитом; 3 344,53грн. відсотків за користування кредитом; 3600, 00 грн. комісія за РО; 50 208,30 грн. неустойка (штраф, плата за пропуск платежів). 28 вересня 2015 року представником Позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримувала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення (а.с. 26, 40). Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 07 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» ([PERSON]) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір банківського обслуговування № ВL_NК00041279 (надалі «Договір»). Згідно з пунктами 1, 2 Спеціальної частини Договору Позивач надав Відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., термін повернення кредиту 07.06.2014 року. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 15,00% річних (пункт З Спеціальної частини Договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом в розмірі 1,50% від суми іншу (пункт 4 Спеціальної частини Договору). Відповідно до пункту 2.4.2. Договору проценти та комісію за управління Кредитом Відповідач зобовязалася сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості зі кредитом, наведеному у Додатку №1 цього Договору. Згідно із пунктом 2.5.2. Договору Відповідач зобовязалася не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у пункті 6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в Договорі № ВL_NK00041279 від 07 червня 2011 року шляхом надання [PERSON] суми кредиту на поточні потреби в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив Позивач в позовній заяві, незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, Відповідач порушила свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати Доцентів за користування кредитом, а також плату за управління Кредиту, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору. Згідно пункту 4.3. Договору, у випадку прострочення Позичальником сплати за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконання боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Відповідно до пункту 9 Спеціальної частини Договору ставку пені передбачено в розмірі 0,50%; пеня розраховується за методом «факт/360», У випадку невиконання Позичальником обовязку, передбаченого п 3.3.2. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за Договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити шраф у розмірі, зазначеному в пункті 8 Спеціальної частини Договору 25,00 % (двадцять пять відсотків) від суми Кредиту. Як підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВL_NК00041279 (а.с. 14-15), загальна сума заборгованості Відповідача станом на 07 серпня 2015 року становить 64 200 (шістдесят чотири тисячі двісті) гривень 42 коп. і складається з : заборгованості за кредитом 7 047,59 грн.; відсотків за користування кредитом 3 344,53 грн.; комісія за РО 3 600,00 грн.; неустойка (штраф, плата за пропуск платежів) 50 208,30 грн. Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за Договором № ВL_NK00041279 від 07 червня 2011 року належним чином та у встановлені строки. Відтак, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № ВL_NK00041279 від 07 червня 2011 року заборгованість Відповідача за Договором № ВL_NK00041279 від 07 червня 2011 року становить 64 200,42грн., яка складається з: 7 047,59 грн. заборгованість за кредитом; 3 344,53грн. відсотки за користування кредитом; 3600, 00 грн. комісія за РО; 50 208,30 грн. неустойка (штраф, плата за пропуск платежів). Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за Договором № ВL_NK00041279 від 07 червня 2011 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянки [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованості за кредитним договором № ВL_NK00041279 від 07 червня 2011 року у розмірі 64 200,42 грн. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованості за кредитним договором № ВL_NK00041279 від 07 червня 2011 року у розмірі 64 200,42грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі. Відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved