Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON]А.) про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110037 від 09 липня 2007 року (далі - Кредитний договір) в розмірі 518\~403,01 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 49\~411,60 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 116\~872,18 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 14\~609,39 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 337\~509,84 грн. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що 09 липня 2007 року між сторонами було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 59 002 грн. на термін до 08 липня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Проте, відповідач належним чином не виконує умови Кредитного договору, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість перед [PERSON], яка станом на 25 січня 2016 року становить 518\~403,01 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні та письмових пояснення проти позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на ті обставині, що 01 квітня 2010 року з метою погашення заборгованості та повного виконання зобов'язань по Кредитному договору згідно до п.п.7.1 та п.п.7.3 п.7 між [PERSON] та [PERSON] було укладено акт прийому автомобіля ВАЗ 210994-20, Y6D221099470081128, згідно до якого відповідач передала, а Банк в свою чергу прийняв в рахунок погашення заборгованості та повного виконання зобовязань по укладеному договору кредиту зазначений автомобіль, який до цього часу не реалізовано [PERSON], що, на його думку, унеможливлює з'ясування обставин щодо розміру заборгованості за вказаним Кредитним договором. Зазначене свідчить також про прострочення кредитора, що зумовлює безпідставність нарахування [PERSON] процентів за користування кредитом. Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідач проживає та зареєстрована у м. Бахмут (Артемівську) Донецької області, який відповідно до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р відноситься до населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, то вказана вимога [PERSON] про стягнення пені є незаконною в силу положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Оскільки позивачем при поданні позову було пропущено строк позовної давності, просить суд застосувати до цього позову наслідки спливу позовної давності згідно до ч.4 ст.267 ЦК України та відмовити у задоволенні даного позову повністю. Представник [PERSON] у судовому засіданні та письмових поясненнях зазначив, що заставний автомобіль був вилучений [PERSON] відповідно до умов Кредитного договору, проте авто не реалізовано, оскільки на цей час виникли непереборні обставини, адже авто знаходилось територіально в м.Донецьку, де проводиться антитерористична операція, тому вважає відсутньою прострочку кредитора. Стверджує, що нарахування винагороди за кредитним договором (комісії) передбачено умовами п. 7.1 Кредитного договору, тому є цілком правомірним. Також зазначив, що строк виконання зобов'язання за Кредитним договором є 08 липня 2014 року, тому строки позовної давності спливають 08 липня 2017 року і [PERSON] не пропущені. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)\~установлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 09 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN81AR03110037, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти на строк з 09 липня 2007 року по 08 липня 2014 року включно у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 59 002 грн. на наступні цілі: 40 500 грн. - на купівлю автомобіля, а також 34 грн. для сплати реєстрації предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, шляхом перерахування відповідно до п. 12 договору; на сплату страхових платежів за договором страхування Т3 № DN81AR03110037 від 09 липня 2007 року, договором особистого страхування №DN81LK03110037 від 09 липня 2007 року на строк до 08 липня 2008 року у сумі 1903,50 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3240 грн., та у розмірі 13 324,50 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3 , 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного Договору (а.с.7-9). Відповідно до умов п. 7.1 Кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати [PERSON] грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 966, 20грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, винагороди з періодом сплати з «9» по «13» число кожного місяця. На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 09 липня 2007 року між сторонами був укладений договір застави рухомого майна № DN81AR03110037 (далі Договір застави), згідно із умовами якого для забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним Кредитним договором заставодавець передав у заставу заставодержателю транспортний засіб ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], який належить заставодацю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №934471 від 07 липня 2007 року. Заставна вартість предмету застави становить 40 500 грн., право застави виникає з моменту укладення договору (а.с.82-87). Зазначені договори підписані сторонами із строком дії до повного виконання сторонами зобовязань за ними (п.5.1 та п.27 відповідно). За актом від 01 квітня 2010 року з метою реалізації за ринковою вартістю і направлення коштів на погашення заборгованості в разі невиконання зобовязань перед [PERSON] до 01 квітня 2010 року, відповідачем [PERSON] був переданий автомобіль ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], технічний паспорт на нього та комплект ключів (а.с.115). Зазначений акт складений між сторонами на виконання умов саме Кредитного договору, що їх представниками у судовому засіданні по суті не заперечувалось. Заочним рішенням Індустріального районного суду\~\~\~м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року у справі №2/0417/3188/2012 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]; для задоволення грошових вимог за Кредитним договором у розмірі 162\~844,38грн. станом на 20 грудня 2011 року (а.с.79-80). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від\~10 квітня 2012 року розяснено рішення\~Індустріального районного суду\~м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року\~щодо\~порядку його виконання, а саме: наявності права [PERSON] вимагати передачу в заклад банку шляхом вилучення у відповідача належного йому на праві власності автомобіля марки «ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] з правом продажу вказаного автомобіля [PERSON] з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також права вимагати надання [PERSON] усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.81). Указані судові рішення вважаються судом такими, що набули законної сили, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходить з наступного. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та\~вимог закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Зазначений факт відповідачем у судовому засіданні не заперечувався. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, не надала своєчасно та у повному обсязі [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в сумі 49\~411,60 грн. та комісією за користування кредитом в сумі 14\~609,39 грн., що має відображення у розрахунку заборгованості за Кредитним договором (а.с.4-6). Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Доказів погашення зазначеної заборгованості суду не надано. При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо невизначеності правової природи заявленої до стягнення позивачем комісії, оскільки, як пояснив представник [PERSON] у судовому засіданні, комісія нарахована [PERSON] за умовами п. 7.1 Кредитного договору і складається саме з суми щомісячної винагороди в розмірі 0,50% від повної суми виданого кредиту (45 677,50грн.*0,50%=228,39грн.). При цьому зменшення у розмірі щомісячних платежів з комісії (винагороди) до 189,89грн. здійснені на розсуд [PERSON] на користь відповідача. Щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 116\~872,18 грн. суд зазначає наступне. За умовами Кредитного договору поточна річна процентна ставка складає 9%, на прострочену заборгованість 36% (п.п. 7.1, 7.4 Кредитного договору). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Разом з тим за змістом частини четвертої\~\~статті 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( частина перша цієї статті). Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення\~кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу ). Як уже встановлено судом, на виконання умов Кредитного договору та на умовах Договору застави за актом від 01 квітня 2010 року з метою реалізації за ринковою вартістю і направлення коштів на погашення заборгованості в разі невиконання зобовязань перед [PERSON] до 01 квітня 2010 року, відповідачем [PERSON] був переданий автомобіль ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Крім того, рішенням суду у квітні 2012 року звернуто стягнення на зазначений автомобіль для задоволення грошових вимог [PERSON] за Кредитним договором у спосіб надання права [PERSON] вимагати передачі в заклад шляхом вилучення у відповідача належного йому на праві власності автомобіля з правом його продажу [PERSON] з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також права вимагати надання [PERSON] усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Таким чином, ураховуючи суть взаємоповязаних кредитних і заставних зобовязань, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, породжує для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Незважаючи на ці обставини, на час розгляду справи [PERSON] будь-яких дій щодо реалізації майна, окрім проведення власної оцінки ринкової вартості майна 19 квітня 2010 року (а.с.103-100), не здійснювалось і доказів протилежного до матеріалів справи не надано. При цьому судом не приймаються до уваги зауваження представника [PERSON] на існування описок в судових рішення та існування непереборної обставини (проведення антитерористичної операції), оскільки процесуальним законодавством передбачено інститут виправлення описок в судових рішеннях, а можлива наявність непереборної обставини не заважала [PERSON] до її настання протягом кількох років здійснити дії щодо реалізації заставного майна для задоволення власних вимог. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про визнання неправомірними дій [PERSON] щодо нарахування з травня 2012 року процентів за Кредитним договором, оскільки ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобовязання, та призводить до прострочення кредитора. При цьому суд зауважує, що зобовязання з погашення тіла кредиту в такому разі не припиняються. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6-2387цс15. Отже вимоги в частині нарахування процентів за користування кредитом є правомірними та обґрунтованими по квітень 2012 року включно, сума яких згідно розрахунку позивача складає 61\~108,53грн. Щодо вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за Кредитним договором суд зазначає наступне. За умовами Кредитного договору за порушення виконання зобовязань, зокрема, зі сплати кредитних коштів, Банк має право нараховувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менш 1 грн. (п. 4.1 Кредитного договору). Згідно\~ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.\~\~ Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог\~Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Згідно матеріалів справи (змісту договору, копії паспорту тощо), відповідач [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] (нині м. Бахмут), вул. Оборонна, 29/6. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р\~ м. Артемівськ Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі\~ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним нею кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені, які нараховані після 14 квітня 2014 року, є необґрунтованим. Таким чином, вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань є правомірними на суму 168\~940,73грн. (згідно розрахунку позивача). Водночас, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання\~\~ перебіг\~\~ позовної\~\~ давності\~\~ починається\~\~ заново\~ (ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У судовому засіданні встановлено і сторонами не заперечувалось, що останні платіж за Кредитним договором відповідач здійснила 04 квітня 2008 року, що також підтверджується розрахунком позивача. Разом з тим зарахування 30 липня 2009 року пені в розмірі 1000 грн. заперечується відповідачем і не доведено з боку позивача належними та допустимими доказами. Водночас за змістом п. 7.1 Кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту та сплати відсотків за його користування є 08 липня 2014 року включно з графіком погашення: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати [PERSON] грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 966,20 грн. з періодом сплати з «9» по «13» число кожного місяця. Водночас строк дії зазначеного договору до повного виконання сторонами зобовязань за ними (п.5.1). Оскільки умовами кредитного договору (пункт 7.1) установлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що у справі, яка переглядається, за пунктом 7.1 кредитного договору погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою) повинно здійснюватись позичальником частинами з «9» по «13» число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом винагороди (комісії), повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення\~чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14. З огляду на зазначене, ураховуючи дату звернення з позовом до суду 28 січня 2016 року (дата поштового відправлення а.с.17), позовні вимоги заявлені з 28 січня 2013 року (згідно розрахунку позивача) про стягнення заборгованості за кредитом на суму 15\~000,15грн., заборгованості за комісією в сумі 3229,66грн. є такими, що заявлені в межах строку позовної давності. Разом з тим, оскільки суд прийшов до висновку про неправомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитом після квітня 2012 року включно, визнана обґрунтованою сума процентів за Кредитним договором, що складає 61\~108,53грн., визнається судом такою, що заявлена поза межами строку позовної давності, як нарахована до 28 січня 2013 року. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~\~пеня\~це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення\~\~обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така сама правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). Оскільки суд дійшов висновку про неправомірність нарахування позивачем пені за Кредитним договором після 14 квітня 2014 року вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань на суму 168\~940,73грн., визнані судом обґрунтованими, є такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, яка спливла 28 січня 2015 року. Зазначеним спростовуються твердження представника відповідача щодо спливу строку позовної давності за усіма заявленими позивачем вимогами. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Ураховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за кредитом у сумі 15\~000,15грн., заборгованості за комісією в сумі 3229,66грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Водночас вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 34\~411,45грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 116\~872,18грн., заборгованості з комісії в сумі 11\~379,73грн. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором в сумі 337\~509,84грн. є як необґрунтованими та такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, тому в їх задоволенні слід відмовити. З огляду на викладене,

Outcome: partial