Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 434,19 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 09.10.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого, 09.10.2012 р. [PERSON] отримав кредит в розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте відповідач належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 31.07.2017 року у сумі 19 434,19 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 155,07 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 129,92 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 747,57 грн., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору у розмірі 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), та у розмірі 901,63 грн. - штраф (процентна складова). Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача Савіхіна А.М. не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила постановити по справі заочне рішення. Відповідач до судового засідання не з?явився, викликався належним чином. Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не направляв. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного: Як вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем - [PERSON], був укладений кредитний договір № б/н від 09.10.2012 року, відповідно до якого, 09.10.2012 р. [PERSON] отримав кредит в розмірі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] не виконав умови кредитного договору, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суму основного боргу, процентів та пені. Крім цього, позивач просить стягнути на користь Банку 500,00 грн. + 901,63 грн. = 1 401,63 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 30 днів. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості штрафу, відповідно до п. 2.1.1.7.6 вказаних умов, також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. Згідно до обов'язкової для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13: у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності - це не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В п.п. 1.1.5.22, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше 0,1 % від суми переводу за кожен день прострочення, так і штрафу, який має як фіксовану величину - 500,00 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити. В зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач, згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09.10.2012 року станом на 31.07.2017 року має перед банком заборгованість у сумі 18 032,56 грн., яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial