Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість по кредитному договору №001-26042-221211, укладеного 22 грудня 2011 року, у розмірі 2250,13 гривень, а також понесені судові витрати. На обґрунтування вимог, позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе за вказаним договором зобовязання, що призвело до утворення заборгованості. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. При цьому, у позовній заяві представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 06 лютого 2014 року, підтримуючі вимоги, просить розглядати справу за відсутності представника АТ «Дельта Банк», зазначаючи на відсутності заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться від неї заява, де просить розглядати справу за її відсутност, . проти задоволення позову не заперечує. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 22 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] укладено кредитний договір №001-26042-221211 згідно якого банківською установою відповідачу надано грошові кошти на придбання майна у сумі 2600,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер №46425950 від 23.12.2011 року та рахунок фактура №FUR-5064 від 22.12.2011 року. (а.с.5,11). При цьому, [PERSON] зобовязалася сплачувати позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 36,50% річних. Зазначений кредит надано на строк 12місяців (а.с. 3-4). Відповідно до п. 2.9 договору починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, відповідач щомісячно не пізніше 22 числа кожного місяця зобовязався зараховувати на рахунок кредитора рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті за процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, у розмірі 251 грн., згідно графіку платежів. Однак, особисто взяті на себе зобовязання за вказаним договором відповідач належним чином не виконує. У звязку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 07 квітня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 2250,13 грн., що складається з: -заборгованість за сумою кредиту 2003,06 грн. -заборгованість за відсотками - 247,07 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит та сплатити проценти у строк та порядку, що встановлені договором. У ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув кредит, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами\~ст. 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд за браком доказів підтвердження виконання відповідачем зобов'язань за правилами\~ст. 545 ЦК України\~дійшов висновку згідно з ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем, які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що ним не заперечувалось та не спростовано. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не виконуються зобовязання за договором, що на теперішній час є діючим, тому позивач не втратив права вимоги про стягнення з відповідача належних до сплати сум заборгованості за цим договором протягом дії останнього. З урахуванням встановлених по справі обставин, положень закону, умов договору та визнання позову відповідачем,суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 001-26042-221211 укладеним 22 грудня 2011 року у сумі 2250,13 грн. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачені останнім при подані позовної заяви судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved