Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» (надалі ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України») звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останньої заборгованість за додатковою угодою № 1 від 23.10.2015 року до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 27.02.2013 року № [NUMBER] в сумі 4352 гривні 88 копійок та судові витрати у розмірі 1378 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23 жовтня 2015 року між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» та [PERSON] укладена додаткова угода № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 27.02.2013 року № [NUMBER]. Відповідно до договору, сторони домовилися про відкриття банком [PERSON] кредитної лінії, у межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом не більше 4000 гривень, для проведення операції із застосуванням картки, а клієнт зобовязується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредитна лінія відкрита на строк, що відповідає строку дії основної картки, а саме до 30.03. 2018 року. Позичальником [PERSON] порушено строки погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Станом на 01.02.2016 року існує заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту № [NUMBER] від 23 жовтня 2015 року в розмірі 4352, 88 гривень. Претензією від 22 січня 2016 року № 086-07/142 позичальника повідомлено про наявність заборгованості та необхідність її погашення у встановлений термін. Однак дана претензія відповідачем залишена без виконання. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України». Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з письмовою заяву щодо розгляду цивільної справи у його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти прийняття заочного рішення (а.с 26,31). Згідно з ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON], згідно з даними адресно - довідкової картотеки Демидівського районного сектору управління державної міграційної служби у Рівненській області, зареєстрована за місцем проживання за адресою [INFO] (а.с.22). В судові засідання на розгляд цивільної справи 25 лютого 2016 року та 15 березня 2016 року відповідачка не зявилася. Про час, дату та місце розгляду справи [PERSON] була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення про вручення їй судового виклику (а.с.24,30). Про причини неявки в суд відповідачка [PERSON] не повідомила, заперечень проти позову суду не надала. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачка на судовий розгляд справи не зявилася і про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Надані позивачем письмові докази, у відповідності з ч.1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, є належними та містять необхідну інформацію щодо предмета доказування. Так, судом встановлено, що 23 жовтня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Державний експортно - імпортний банк України» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 27.02.2013 року № [NUMBER], відповідно до якого банк на підставі заяви клієнта, яка є додатком № 1 до цього договору відкриває клієнту поточний рахунок та надає клієнту кредит з лімітом у розмірі не більше 4000 гривень, а клієнт зобовязується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає строку дії основної картки, а саме до 30 березня 2018 року(а.с.8-9). Суд вважає, що додаткова угода № 1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 27.02.2013 року № [NUMBER], укладена 23.10.2015 року між між публічним акціонерним товариством «Державний експортно - імпортний банк України» та [PERSON], відповідає чинним нормам цивільного законодавства. Так, у відповідності до ст.ст.651, 654 Цивільного кодексу України, зміна договору допускається лише за згодою сторін і вчиняється в такій самій формі, що й основний договір. Добровільність дій [PERSON] при укладенні вказаної угоди, підтверджується її рукописним підписом в тексті угоди. Судом не досліджено інших доказів, які б викликали сумнів з приводу достовірності даного письмового доказу. Дослідженні судом письмові докази ( розрахунок заборгованості станом на 1 лютого 2016 року, розрахунок пені за несвоєчасне погашення відсотків та кредиту та розрахунок відсотків), підтверджують фактичні обставини щодо невиконання відповідачкою [PERSON] своїх зобовязань перед кредитодавцем (а.с.5-7). 22 січня 2016 року боржнику [PERSON], посадовими особами ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» був направлений письмовий лист з вимогою щодо повного погашення усієї заборгованості за кредитним договором (а.с.14). Відповідно до п.2.4. договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту додаткової угоди №1 від 23.10.2015 року, сторони домовилися про відкриття банком клієнту кредитної лінії, у межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом у розмірі не більше 4000 гривень, для проведення операцій із застосуванням картки, а клієнт зобовязується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором (а.с.8). Згідно п.2.10 вищевказаного договору, за користування кредитом позичальник зобовязаний щомісячно сплачувати кредитору проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою 34% річних (а.с.9). У пункті 8.1.1 договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту додаткової угоди №1 від 23.10.2015 року вказано, що у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом клієнт сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (а.с.12). Також, у п.7.3.3 договору вказано про те, що банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у разі невиконання останнім будь яких умов цього договору, а також у разі, якщо протягом двох календарних місяців організація не проводить зарахування заробітної плати клієнта на картковий рахунок (а.с.11). Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд, дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, встановив факти, які обґрунтовують заявлені вимоги позивача щодо невиконання [PERSON] своїх зобовязань за додатковою угодою №1 від 23.10.2015 року року, яка була укладена між нею та ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» у вигляді надання [PERSON] кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» наявну заборгованість [PERSON] за додатковою угодою №1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 27.02.2013 року № [NUMBER], включаючи нараховані суми по кредиту, відсотках та пені. Згідно з нормами ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору ( а.с.1 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved