Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 35188,16 доларів США. Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та [PERSON] 04.07.2007 року був укладений кредитний договір №VIW3G102021486, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] (далі відповідач 1) кредит у розмірі 37450,00 дол. США на термін до 02.07.2037р., а відповідач 1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №VIW3G102021486, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки. Позивач свій обовязок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачі не виконують належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 16.01.2016 року виникла\~ заборгованість в розмірі 35188,16 дол. США, з яких: заборгованість за\~ кредитом 27489,09 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 4219,17 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом 577,54 дол. США,\~ пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1216,89 дол. США, а також штраф (фіксована частина) 10,34 дол. США та 1675,13 дол. США штраф (процентна складова). За таких обставин, позивач звернувся до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №VIW3G102021486 від 04.07.2007 року у розмірі 35188,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.01.2016р. еквівалентно 850849,80 грн. В ході розгляду даної справи, за клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] провадження у даній справі було зупинено. Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2016 року у справі №127/1319/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №VIW3G102021486 від 04.07.2007р. у розмірі 35188,16 доларів США, було призначено судову бухгалтерську експертизу. (а.с. 158) Разом з тим, 21 червня 2016 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання представника [PERSON] [PERSON] про поновлення розгляду справи, у якому останній просив відновити розгляд вищезазначеної справи, оскільки за браком коштів, вартість експертних робіт по справі є неприйнятною для відповідача [PERSON] (а.с. 167) У звязку із поданням вищевказаної заяви, ухвалою суду від 11 липня 2016 року провадження у даній справі було відновлено та продовжено судовий розгляд даної справи. Заявою від 01.08.2016р. представник позивача зменшив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 28749,41 дол. США, з яких: заборгованість за\~ кредитом 27146,30 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 224,65 дол. США, а також штраф (фіксована частина) 9,91 дол. США та 1368,55 дол. США штраф (процентна складова). (а.с. 218). Зменшення позовних вимог зумовлено частковим погашенням заборгованості відповідачем під час розгляду справи в суді. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, при цьому представник відповідача звернувся до суду із заявою в якій просив розгляд справи відкласти на іншу дату у звязку з хворобою. Розглянувши дану заяву суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення враховуючи наступне. Вищевказана справа перебуває в провадженні суду з 9 лютого 2016 року, тобто майже 9 місяців, впродовж цього періоду судом проведено 11 судових засідань. Під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] подавалась зустрічна позовна заява, яка повернута позивачу у звязку з не усуненням недоліків щодо її форми та змісту, заявлялось клопотання про призначення бухгалтерської експертизи, яка не була оплачена відповідачем та справа повернута експертною установою без виконання. Поряд з цим, в судовому засіданні 06.10.2016р. представник відповідача [PERSON] просив надати можливість для підготовки до судових дебатів та зясувати суть проведених ним же розрахунків заборгованості. Така можливість судом була надана представнику відповідача, в судовому засіданні була оголошена перерва до 10.10.2016р., дата судового засідання була узгоджена з представниками сторін, в тому числі з представником відповідача. Проте, в судове засідання 10.10.2016р. представник відповідача не зявився надавши клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою. Вказане клопотання було задоволено, в судовому засіданні оголошено перерву до 26.10.2016р. Однак, в судове засідання 26.10.2016р. ні відповідач [PERSON], ні його представник [PERSON] також не зявилися надавши клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою представника, не надавши при цьому доказів на підтвердження викладених обставин. Проаналізувавши та надавши оцінку всім вищенаведеним обставинам, суд вважає, що клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи є зловживанням своїми процесуальними правами, спрямоване на затягування розгляду даної справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про перенесення розгляду справи та розгляд справи за наявними матеріалами. В той же час, в попередніх судових засіданнях представник відповідача [PERSON] заперечував щодо позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість проведених розрахунків, а також просив застосувати норми статей 257, 258 ЦК України при розгляді даної справи. (т. 1, а.с. 76 ) Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, однак 03.08.2016р. звернулася до суду із заявою, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність за наявними у матеріалах справи доказами. (т. 1, а.с. 222) Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 22.02.2016р., 14.03.2016р., 29.03.2016р., 11.04.2016р., 28.04.2016р., 12.05.2016р., 01.08.2016р., 22.09.2016р., 06.10.2016р., 10.10.2016р. та 26.10.2016р. не зявилася,\~ хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується її підписом у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. (т. 1 а.с. 71, 72, 111, 139, 141, 172, 180, т. 2 а.с. 22). Про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.07.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №VIW3G102021486 (далі Договір), відповідно умов якого банк (позивач) зобовязався надати позичальнику (відповідачу 1) кредит в розмірі та на умовах встановлених у п. 7.1 цього договору, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору (т. 1, а.с. 15-18). Згідно з пунктом 7.1 Кредитного Договору, банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 04.07.2007р. по 02.07.2037р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 37450,00 дол. США на наступні цілі: купівля житла 28000,00 дол. США, а також 9450,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору. Відповідно до пункту 7.2 Кредитного Договору, для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок №29095055356781 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, іншим платежам. На виконання умов Договору позивач видав, а відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 28000,00 дол. США, що підтверджується особистим підписом відповідача [PERSON] у заяві про видачу готівки №1 від 04.07.2007р. (а.с. 126) Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Кредитного Договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному в п. 7.1 змінної частини Договору. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4 змінної частини цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 7.1 Кредитного Договору, щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 347,61 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках та винагороди. Разом з тим, пунктом 7.4 Кредитного Договору визначено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,42% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що зобовязання щодо повернення кредитних коштів відповідачем [PERSON] не виконувалися належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 16.01.2016р. становила 35188,16 дол. США, з яких: заборгованість за\~ кредитом 27489,09 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 4219,17 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом 577,54 дол. США,\~ пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1216,89 дол. США, а також штраф (фіксована частина) 10,34 дол. США та 1675,13 дол. США штраф (процентна складова). Однак, в подальшому згідно з договором купівлі-продажу квартири від 15.04.2016р. [PERSON] продано, а [PERSON] придбано квартиру №5, розташовану за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 116, яка перебувала в іпотеці ПАТ КБ «Приватбанк». (т. 1, а.с. 142-144). Продаж вказаної квартири вчинено за 306000,00 грн., а отримані кошти спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором №VIW3G102021486 від 04.07.2007р. (т. 1, а.с. 145). З урахуванням вимог пункту 3.3 кредитного договору отримані від відповідача 1 кошти спрямовані банком на погашення нарахованої пені, відсотків, комісії та частково тіла кредиту, у звязку з чим заявою від 01.08.2016р. представник позивача зменшив позовні вимоги. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем належним чином умов договору щодо повернення кредитних коштів, в судовому засіданні встановлено, що станом на 01.08.2016р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором №VIW3G102021486 від 04.07.2007р. становить 28749,41 дол. США, з яких: заборгованість за\~ кредитом 27146,30 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 224,65 дол. США, а також штраф (фіксована частина) 9,91 дол. США та 1368,55 дол. США штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (т. 1, а.с. 146-154). В той же час, в забезпечення виконання зобовязань за вказаним вище кредитним договором №VIW3G102021486, укладеним 04.07.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON], 04.07.2007 року між позивачем та [PERSON], а також позивачем та [PERSON] були укладені договори поруки №VIW3G202021486/1 (т. 2, а.с. 4-7). Пунктом 16 Договорів поруки передбачено, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №VIW3G102021486/1, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 37450,00 доларів США, а боржник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати винагороди за надання фінансового інструменту. Відповідно до пункту 2 Договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з пунктом 4 Договорів поруки, у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як вбачається з пункту 2.3.3 Кредитного Договору при порушенні позичальником зобовязань, передбачених умовами вказаного договору банк має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Поряд з цим, відповідно до пункту 5, 6 Договорів поруки, у випадку невиконання боржником будь-якого зобовязання, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобовязання(-ь). Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункту 5 цього договору. 04.11.2015р. позивачем на адресу відповідачів надіслано повідомлення (вимогу) №30.1.0.0/2-70704VIH0L852 про дострокове виконання порушених зобовязань за кредитним договором та договорами поруки, однак відповідачами заборгованість за кредитним договором не погашена. (т. 1, а.с. 11-14). Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору та договорів поруки, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів 27146,30 дол. США заборгованості за кредитом та 224,65 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно положень частини 1 статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Як зазначено вище, позивачем, крім вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами, заявлено до стягнення штраф (фіксована частина) 9,91 дол. США та 1368,55 дол. США штраф (процентна складова). Однак, позовні вимоги в частині стягнення 9,91 дол. США. штрафу у фіксованому розмірі, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини 2\~статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а відтак не може визначатися у твердому вибірковому розмірі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.4\~ Кредитного Договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбаченим кредитним договором більше ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений звернутися до суду, позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми позову. Проте така умова договору не відповідає вимогам закону, оскільки, як уже зазначалося вище, положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а не від суми позову. Таким чином, оскільки заборгованість позичальника складає 27370,95 доларів США, з яких 27146,30 дол. США заборгованості за кредитом та 224,65 дол. США проценти за користування кредитом, 5% від суми простроченого зобовязання складає 1368,55 дол. США, у звязку з чим вимоги позивача, в цій частині, підлягають задоволенню. Посилання ж представника відповідача 1 [PERSON] щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Не приймаються до уваги також посилання представника відповідача на ту обставину, що між позивачем та [PERSON] укладено ще один кредитний договір з таким же номером на суму 7000,00 доларів, оскільки як пояснив представник відповідача позивачем не вимагається заборгованість за іншим договором і такі вимоги не є предметом розгляду у даній справі. Що стосується застосування строків позовної давності, то посилання представника відповідача на необхідність застосування ст. 257, 258 ЦК України суд вважає без підставним з огляду на таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З вищенаведеного слідує висновок про те, що оскільки відповідно до пункту 7.1 Кредитного Договору, щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 347,61 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках та винагороди, строк позовної давності щодо сплати кредитної заборгованості слід обраховувати щодо кожного із місячних платежів. Однак, відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитним договором 20.06.2014р. (321,31 дол.), 14.07.2014р. (310,61 дол.), 11.08.2014р. (321,73 дол.), 10.09.2014р. (320,53 дол.), а також 20.04.2016р. спрямовано кошти від продажу квартири на погашення заборгованості. З огляду на зазначено, частково погашаючи заборгованість відповідачем вчинялися дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, а тому в кожному з вищезазначених випадків перебіг позовної давності переривався. Відповідно до частини 3 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново, а відтак строки позовної давності позивачем не пропущено. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Отже, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 28739,50 дол. США, з яких: 27146,30 дол. США - заборгованість за кредитом, 224,65 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 1368,55 дол. США штрафу (процентна складова), обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити. Поряд з цим, слід зазначити, що в позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 28749,41 доларів США в еквіваленті до національної валюти України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, згідно з абзацом 2 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 у разі\~ пред'явлення\~ позову\~ про\~ стягнення\~ грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим\~ Національним\~ банком\~ України на день ухвалення рішення. Таким чином, згідно з офіційним курсом НБУ, станом на день ухвалення судом рішення 28739,50 дол. США еквівалентно 735443,80 грн. (28739,50 х 25,59 = 735443,80), а тому, суд вважає необхідним зазначити в резолютивній частині рішення суду еквівалентну заборгованості саме станом на день прийняття рішення (26.10.2016р.). Що стосується солідарного стягнення заборгованості з позичальника та поручителів варто зазначити наступне. Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договорів поруки, укладених 04.07.2007 року позивачем та [PERSON], а також позивачем та [PERSON], поручителі та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. При цьому умовами зазначених договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Таким чином, кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.06.2015р. при розгляді справи №6-255цс15 Відповідно до частини 2 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на наведене, встановлена судом заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню солідарно з позичальника та кожного з поручителів окремо. Що стосується розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. При цьому,\~ Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці 2 пункту 11 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розяснив судам, що порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду, згідно платіжного доручення №ВОК37В0LHY від 07.07.2015р. сплачено судовий збір у розмірі 3654,00 грн., а відповідно до платіжного доручення №BOТМ9В13Х4від 19.01.2016р.\~ сплачено судовий збір у розмірі 9108,75 грн., тобто загальна сума сплаченого судового збору становить 12762,75 грн. Однак, враховуючи офіційний курс НБУ станом на 19.01.2016р. дата сплати судового збору (24,64 грн. за 1 долар США), належна сума сплати судового збору становить 13005,54 грн. (35188,16 дол. США * 24,64 *1,5%= 13005,54). Таким чином, сума недоплаченого судового збору, яка підлягає стягненню з позивача в дохід держави становить 242,79 грн.(13005,54 грн. 12762,75 грн. = 242,79 грн.) Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 12 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснив судам, що як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Поряд з цим, Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014\~ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного та беручи до уваги часткове задоволення позову, а також враховуючи те, що зменшення позовних вимог зумовлено частковим погашенням заборгованості відповідачем уже після предявлення позову, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути 13001,88 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог). На підставі вище викладеного та

Outcome: partial