Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі за скороченою назвою - АТ «Ощадбанк») звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу за договором кредиту в розмірі 721 744,47 грн. В обґрунтування вимог представник позивача АТ «Ощадбанк» посилався на те, що 26.10.2007 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON], було укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до якого, вона отримала кредит в сумі 200 000,00 грн. Строк дії договору встановлено до 26.10.2025 року. В забезпечення виконання грошового зобов'язання між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» було укладено іпотечний договір. [PERSON] припинила виконання грошового зобов'язання. У зв'язку із виникненням заборгованості АТ «Ощадбанк» звернувся до суду про стягнення боргу, яка станом на 26.12.2016 року складає 721 744,47 грн. Таким чином, посилаючись на умови договору кредиту позивач просить стягнути з відповідача суму боргу та штрафні санкції. Представник відповідачки вимоги позову не визнала та пояснила, що Банком не доведено факт отримання коштів відповідачкою, а отже договір кредиту є неукладеним; також, у банка відсутні підстави вимагати дострокового повернення кредиту; Банком було пропущено строк позовної давності, про застосування якого вона заявляє; надані банком розрахунки заборгованості є необґрунтованими; сума боргу вже була стягнута з відповідачки рішенням суду від 25.02.2010 року. За таких підстав просила в позові відмовити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 26.10.2007 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 1553-ДКФ (а.с. 9). Відповідно до договору кредиту [PERSON], отримала кредит в сумі 200 000,00 грн., з наданням графіку погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним. Крім того, між [PERSON], та АТ «Ощадбанк» в забезпечення виконання грошового зобов'язання, було укладено іпотечний договір (а.с. 13). Строк дії договору, встановлено до 26.10.2025 року. [PERSON], належним чином не виконувала грошове зобов'язання не сплачувала борг за кредитом та відсотки за користування ним внаслідок чого виник борг, який станом на 26.12.2016 року складає 721 744,47 грн., в тому числі: прострочений основний борг 193 516,49 грн.; строкові проценти за період з 01.12.2016 року по 26.12.2016 року 1 982,75 грн.; прострочені проценти за період з 01.02.2009 року по 26.12.2016 року 225 268,29 грн.; пеня за прострочений основний борг за період з 26.12.2013 року по 26.12.2016 року 92 972,63грн.; пеня за прострочені проценти за період з 26.12.2013 року по 26.12.2016 року 91 411,10 грн.; інфляційні витрати за відсотками за період з 26.12.2013 року по 26.12.2016 року 116 593,21 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 ЦК України. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів згідно до ст. 1048 ЦК України. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги АТ «Ощадбанк» щодо стягнення суми боргу, відсотків та пені згідно до ЦК України та умов договору є законними та підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 10 826,17 грн., (а.с. 1). Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки та її представника про те, що кошти не були отримані [PERSON], а договір в такому випадку є неукладеним оскільки, обставина щодо отримання кредитних коштів відповідачкою встановлена рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 року (а.с. 40), а отже така обставина не підлягає доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Не прийнято судом до уваги посилання відповідачки на відсутність у Банку підстав вимагати дострокового повернення кредиту, оскільки така підстава передбачена п 4.2.2 кредитного договору (а.с. 10), та ст. ст. 611, 612, 625 ЦК України. Крім того, пред'явленням вимоги до боржника є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову (Постанова Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012р.). Також судом не прийнято до уваги посилання на пропуск строку позовної давності оскільки перебіг строку позовної давності було перервано 24.03.2015 року зарахуванням коштів на погашення боргу (ч.ч. 1,2 ст. 264 ЦК України). Посилання відповідачки на необґрунтованість розрахунку боргу здійсненого Банком судом не прийняті, оскільки відповідачкою не надано належних доказів в заперечення такого розрахунку. В частині посилання відповідачки та її представника про те, що сума боргу вже була стягнута рішенням суду від 25.02.2010 року, суд звертає увагу на наступне. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 року у справі №2-1182/10, яке набрало законної сили, було стягнуто не суму боргу, а було звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, що підтверджується зарахуванням коштів від продажу предмету іпотеки на погашення існуючого боргу. Враховуючи те, що коштів отриманих від продажу предмету іпотеки не достатньо для задоволення вимог Банку, останній не позбавлений права на звернення до суду із позовом про стягнення решти суми боргу.

Outcome: approved