Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Позивач, Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач, [PERSON]) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 23 листопада 2011 року (далі - Кредитний договір) в розмірі 18 306,15грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 12 208,24 грн, пені та комісії в сумі 2 750грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500грн та штрафу (процентна складова) в сумі 847,91грн. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що 23 листопада 2011 року між сторонами було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300грн, який був у подальшому збільшений до 2000грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконує умови Кредитного договору, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість перед Банком, яка станом на 31 грудня 2016 року становить 18 306,15грн та стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 грн. Представник позивача у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того надала додаткові документи у підтвердження вимог, а саме: виписку по рахунку за період з 01 січня 1999 року по 17 травня 2017 року за основною картою [NUMBER], довідку про видачу кредитної картки [NUMBER] [PERSON] 23 листопада 2017 року з терміном дії до 07.15 року, довідку про збільшення кредитного ліміту за рахунком [NUMBER], які підписані особисто представником Палій Ю.В. та скріплені печаткою. Також пояснила, що надати оригінали договору б/н від 23 листопада 2011 року тощо надати немає можливості, оскільки кредитна справа перебуває у відділенні, що розташоване м.Донецьку, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань і доступу до немає до врегулюванні політичної ситуації в зоні антитерористичної операції. Відповідач у судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні. ЇЇ представник у судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не пам'ятає чи укладала вона будь-який договір з Банком і тим більше не може пам'ятати дійсні його умови. Стверджує, що Банком не доведено існування між сторонами будь-яких відносин належними та допустимими доказами та заперечував проти того, щоб суд приймав до уваги надані Банком копії до уваги без огляду їх оригіналу та заявив клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, якими він обґрунтовує вимоги, зокрема кредитного договору б/н від 23 листопада 2011 року. Суд, на підставі положень ч.2 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), задовольнив клопотання та зобов'язав Банк надати оригінали оригіналів документів, якими він обґрунтовує вимоги, зокрема кредитного договору б/н від 23 листопада 2011 року. Проте на вимогу суду оригінали документів надані не були з посилання на те, що надати їх немає можливості, оскільки кредитна справа перебуває у відділенні, що розташоване м.Донецьку, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань і доступу до немає до врегулюванні політичної ситуації в зоні антитерористичної операції. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне. Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) установлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Водночас ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору. Позивач стверджує про існування підписаного сторонами кредитного договору б/н від 23 листопада 2011 року, проте оригіналу зазначеного договору на вимогу представника відповідача та суду не надав. Зазначене позбавляє суд можливості встановити факт укладення кредитного договору та його дійсні умови. Також варто зауважити, що копії наданих позивачем документів містять позначку «згідно з оригіналом», проте переконливих обґрунтувань з якого саме оригіналу здійснені ці копії Банк суду також не представив. Суд звертає увагу, що у порушення Порядку засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55), у копіях документів, які надані Банком до матеріалів справи, відсутній такий обов'язковий реквізит, як дата їх засвідчення, що проставляється нижче підпису. Суд сприяв у наданні Банком інших копій та доказів, у зв'язку з чим у судовому засідання оголошувалась перерва за клопотанням представника, проте інших належних і допустимих документів позивачем надано не було. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги усі надані Позивачем копії документів, надані в обґрунтування вимог до матеріалів справи, як очевидно недопустимі. Відповідно до ч. 1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст.59 ЦПК України). Водночас на підтвердження позовних вимог Банком надано суду виписку по рахунку за період з 01 січня 1999 року по 17 травня 2017 року за основною картою [NUMBER], довідку про видачу кредитної картки [NUMBER] на ім'я [PERSON] 23 листопада 2017 року з терміном дії до 07.15 року, довідку про збільшення кредитного ліміту за рахунком [NUMBER], які підписані особисто представником Палій Ю.В. та скріплені печаткою Проте, зазначені виписки не є належними та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором. З виписки особового рахунку не вбачається зміст зобов'язань банку та позичальника щодо умов надання кредитних коштів, їх повернення та сплати процентів за користування кредитом. Зазначена виписка не підписана посадовою особою банка, яка несе відповідальність за ведення бухгалтерського обліку та, відповідно, за достовірність зазначених в виписках відомостей. Також судом не приймаються до уваги докази існування між сторонами кредитних правовідносин надані позивачем прінтскріни (роздруківка) з автоматизованої банківської системи, оскільки зазначена система є внутрішньою банківською системою, яка не містить жодного підпису відповідача, зокрема, електронного та відповідно до розділу 9 Положення про організацію операційної діяльності в банках України системи автоматизації банку мають мету інформаційного забезпечення операційної діяльності банків і не замінюють первинних бухгалтерських документів, якими мають оформлятися операції банку. Суд не приймає до уваги доводи позивача про наявність об'єктивних перешкод у наданні банком кредитного договору (проведення антитерористичної операції), оскільки відповідно до ст. 61 ЦПК України це не може бути підставою для звільнення позивача від доказування факту укладення ним з відповідачем Кредитного договору в письмовій формі та досягнутих між сторонами умов договору. Відповідно до п. 2.16. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, під час приймання розрахункових документів відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банку. Якщо операція потребує додаткового контролю, то документ, на підставі якого здійснена така операція, перевіряється особою, яка виконує контрольні функції (далі - контролер), і засвідчується її підписом. Електронні документи засвідчуються електронним цифровим підписом відповідних працівників під час їх створення. Контролер має засвідчувати електронні документи своїм цифровим підписом лише після того, як перевірив наявність цифрових підписів відповідальних виконавців та отримав позитивний результат. Відповідно до цього Положення, організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України (пункт 1.5.). Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (пункт 4.1). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (пункт 4.2). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3). Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно з вимогами зазначеного Положення, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за Кредитним договором. Згідно положень до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, зміст якої полягає в тому, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними і задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що позбавляє суд можливості встановити наявність або відсутність між сторонами кредитних правовідносин та їх умови. Суд звертає увагу, що Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором за наявності належних та допустимих доказів внаслідок зміни підстав позову. Судові витрати підлягають на позивача відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed