Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 446/К від 11.12.2007 року. Позов обґрунтовано наступним: відповідно до укладеного договору № 446/К від 11.12.2008 року позивач зобовязався надати відповідачу ([PERSON]М.) кредит у розмірі 54000,00 доларів США на термін до 06.12.2012 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобовязання за даним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі встановленому договором. Відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 20.10.2015 року має заборгованість у сумі 156280,86 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Вимога, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання залишена без задоволення. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, предметом спору є однорідні права та обовязки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважає за доцільне обєднати позовні вимоги до кількох відповідачів в одній позовній заяві. Позивачем уточнено позовні вимоги, в яких зазначено, що у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 30.12.2015 року має заборгованість 160299,91 доларів США, яка складається з 46438,87 доларів США заборгованості за кредитом; 46191,38 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 67669,66 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 81705,30 доларів США, яка була задоволена рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.03.2012 року з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 78594,61 доларів США. Отже, заборгованість до стягнення за період з 10.11.2011 року по 30.12.2015 року становить 82534,85 доларів США, що за курсом 23,79 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2015 року складає 1963504,06 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити додатково вказавши, що раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні позову не визнали, вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, подавши письмові заперечення, відповідно до яких: згідно з рішеннями Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2012 року та додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2012 року по справі № 0306/1952/11, провадження № 2/0306/176/12, аналогічний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих же підстав вже розглядався судом. Зазначені вище рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області набрали законної сили, по ним виданні відповідні виконавчі листи та відкритті виконавчі провадження. Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного .суду Волинської області від 08.02.2016 року по справі № 0306/1952/11, частково задоволено заяву представника відповідачів про доповнення рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.03.2012 року в частині відображення суми заборгованості за кредитним договором в національній валюті України. При зверненні до суду по вказаній вище справі, позивач зазначив, що у зв'язку із порушенням зобов'язання з боку відповідача [PERSON], в позивача виникло право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки у вигляді штрафів та пені. Зазначене вище безпосередньо відображено в судовому рішенні від 16.03.2012 року. Згідно підпункту а. п. 2.3.3. кредитного договору № 466/к від 11.12.2007 року, банк має право змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, по зобов'язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються, що наступили згідно дати, вказаної в повідомленні. У висновку постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15 зазначено, що після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою відповідного пункту договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати повідомлення про зміну строку, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після відповідної дати не підлягали виконанню. У зв'язку з наведеним, строк дії основного зобов'язання за кредитним договором № 466/к від 11.12.2007 року змінився з 06.12.2012 року по дату повідомлення (вих. [NUMBER]) про дострокове погашення кредитних зобов'язань, а саме з 10.09.2010 року, а отже правових підстав нараховувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі, що передбачався кредитним договором, після дати повідомлення про зміну строку виконання зобов'язання у позивача не було. Згідно п. 6.8. кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки -пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Таким чином, строк позовної давності по основній вимозі закінчився 11.09.2015 року, а банк звернувся до суду лише 01.12.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Як зазначено позивачем в уточненій позовній заяві від 25.01.2016 року, періодом розрахунку заборгованості за кредитним договором в сумі 82534,85 доларів США є з 10.11.2011 року по 30.12.2015 року. Разом з тим, пунктом 4.1. кредитного договору зазначено, що за користування кредитом, у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.2., 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1., 4.11 цього договору, а також Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку № 1 до даного договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 16 % річних. Згідно пункту 1.3. кредитного договору, термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток № 1 до даного договору), але не пізніше 06.12.2012 року. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Повідомленням про дострокове погашення кредиту, що передувало зверненню позивача до суду з позовною заявою від 11.02.2012 року, банк змінив строк виконання основного зобов'язання строком, що вказаний у відповідному повідомленні, тобто 10 вересня 2010 року. Кредитний договір № 466/к від 11.12.2007 року не містить умов щодо права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами, в розмірі визначеному кредитним договором (16 % річних), поза межами терміну повернення кредиту. В укладеному кредитному договорі № 466/к від 11.12.2007 року, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 7.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 06 грудня 2012 року. Таким чином, графіком платежів (додаток № 1 до кредитного договору № 466/к від 11.12.2007 р.), який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. З ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідач, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з 10.11.2008 року, повідомлення про зміну строку умов виконання зобов'язань надіслав 10.09.2010 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 11.02.2012 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Повторно банком подано до Ковельського міськрайонного суду позовну заяву від 01.12.2015 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору № 466/к від 11.12.2007 року позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року, постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс 1 та постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14. Крім того, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору № 466/к від 11.12.2007 р. розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожний день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада 2012 року. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. У відповідності до ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). За таких обставин, заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідачів 59194,15 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 10,51 доларів США штрафу (фіксованої частини) та 3929,73 доларів США штрафу (процентної складової) не підлягають до задоволення у зв'язку із закінченням строку позовної давності, про то відповідно заявляють відповідачі. Крім того, у зв'язку з тим, що кредитний договір № 466/к від 11.12.2007 року не містить умов щодо права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами, в розмірі визначеному кредитним договором (16 % річних), поза межами терміну повернення кредиту, та зі спливом строку спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), розрахунок заборгованості доданий до матеріалів уточненої позовної заяви від 25.01.2016 року, є необгрунтованим та незаконним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з матеріалів справи 11.12.2007 року [PERSON], ознайомившись з Умовами і правилами надання банківських послуг, уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № 446/К та отримав кредит у розмірі 54000,00 доларів США зі сплатою відсотків, комісії, а також інших витрат згідно договору. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язаний надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно наданого розрахунку заборгованості станом на 30.12.2015 року борг [PERSON] за кредитним договором № V446/К від 11.12.2007 року складається з: 46438,87 доларів США заборгованості за кредитом; 46191,38 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 67669,66 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 81705,30 доларів США, з яких 46438,87 доларів США заборгованості за кредитом; 26790,92 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 8475,51 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань, яка була задоволена рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.03.2012 року і з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вказана сума стягнута, різниця становить 78594,61 доларів США. Отже, заборгованість до стягнення, відповідно до розрахунку, за період з 10.11.2011 року по 30.12.2015 року становить 82534,85 доларів США, що за курсом 23,79 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2015 року складає 1963504,06 грн. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Задовольняючи позов частково в частині стягнення з боржників в солідарному порядку суми пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та стягнення суми, яка є еквівалентною заборгованості по процентах за користування кредитом (19400,46 доларів США) суд виходить з наступного. Виходячи зі змісту ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору, зокрема неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобовязання. Крім того, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що вищевказаним судовим рішенням від 16.03.2012 року з боржників на користь позивача стягнуто тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, пеню та штрафи. Цим же рішенням стягуються проценти за користування кредитом, штрафи та частково пеня. Стягуючи частково суму пені, суд виходить з положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких загальними засадами цивільного законодавства та водночас, засадами, на яких має ґрунтуватись зобовязання між сторонами є добросовісність, розумність та справедливість. Суд при цьому враховує також і приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, враховуючи ступінь виконання зобовязання боржниками, їх майновий стан, часткове погашення розміру відсотків за кредитом в тому числі за рахунок реалізації майна, розміру відсотків та пені стягнутих з боржників за рішенням суду від 16.03.2012 року та розміру суми відсотків за даним позовом, суд частково задовольняє позовні вимоги. Що стосується заявленого клопотання відповідачкою та її представником щодо закриття провадження у справі з підстав ухвалення рішення Ковельським міськрайонним судом 16.03.2012 року то додаткового рішення саме з цих підстав, а також застосування строків позовної давності, оскільки позивачем змінено строки виконання зобовязання, а саме надіслано вимогу про дострокове погашення кредитних зобовязань, а саме з 10.09.2010 року, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 598, 599 ЦК України, зобовязання припиняються у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється також його виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до кредитного договору від 11 грудня 2007 року визначено строк його дії до 06.12.2012 року. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 16.03.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачів задоволено та стягнуто заборгованість станом на 10.11.2011 року в тому числі заборгованість по кредиту, процентах за користування кредитом, пеню за несвоєчасне виконання зобовязання. П. 4.8 Договору визначено строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, пені неустойки, штрафу тривалістю у 5 років. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. При цьому перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК Укаїни). Отже, з підстав наведених вище, суд вважає, що строки позовної давності не порушені і позов підлягає частковому задоволенню. Розрахунком заборгованості враховано та підтверджено також погашення за кредитом суми від реалізованого майна та суми внесеної відповідачами по квитанціях від 12.01.2016 року, що підтверджено сторонами і ця сума не включена в даний позов. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № V446/К від 11.12.2007 року в розмірі 42741,16 доларів США, з яких 19400,46 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 19400,46 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафи: 10,51 доларів США - фіксована частина, 3929,73 доларів США процентна складова, що за курсом 23,79 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.12.2015 року складає 1016812,20 грн. У відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з кожного відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого останнім судового збору по 7626,09 грн. На підставі ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-218,\~ЦПК України, ст.ст.\~256, 264, 509, 526,\~530, 546, 548, 549, 551, 554, 598,\~599, 610, 611,\~1054 ЦК України, суд -

Outcome: partial