Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~заборгованості, вказуючи, що відповідно до укладеної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 06.07.2013 року, [PERSON], отримав кредит у розмірі 6938,96 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна Угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами, складають між ним і банком договір, про що свідчить його підпис в заяві. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 14.04.2016 року має заборгованість 14617,34 грн., яка складається з наступного: \~6364,05 грн. - заборгованість за кредитом; \~1716,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;\~\~4582,08 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1954,36 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 37). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. В частині заборгованості по комісії за користування кредитом та штрафу позов не визнав. Просить застосувати позовну давність до даних вимог. Пояснив, що штраф і пеня не можуть бути стягнуті з відповідача одночасно, оскільки є видами неустойки. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по комісії в розмірі 4582,08 грн., однак згідно наданих пояснень, ця сума являється пенею, а позовні вимоги позивачем не змінювалися. Просить задовольнити позов в розмірі визнаних вимог. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, пояснив, що кредитну картку отримав в 2004-2005 роках. Заборгованість виникла в 2010 році, а договір реструктуризації між ним та банком було укладено в 2013 році. До моменту виходу на пенсію, переводив кошти з зарплати на кредитну карту, вийшов на пенсію 29.07.13 року, з цього часу банк припинив стягнення кредиту з заробітної плати, а самостійно сплачувати заборгованість не міг в звязку з скрутним матеріальним становищем. Договір реструктуризації уклав 06.07.2013 року, коли вийшов на пенсію. З банком була домовленість, що борг буде погашати по можливості, не платив, бо розмір нарахованої пенсії замалий - 1050 грн., а по кредиту треба було платити приблизно 300 грн., що складало значну суму, бо ще з пенсії у нього стягували аліменти на дитину 33%, з цих причин погашення кредиту після виходу на пенсію не здійснював. Підтримав пояснення представника, заявлений позов визнав в частині заборгованості по кредиту та відсоткам за користування ним, в решті позовних вимог просить відмовити. Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, факт перебування сторін у договірних відносинах підтверджується Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 06.07.2013 року, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою створення умов для виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору, зменшено розмір заборгованості, а саме проценти на 1318,20 грн., комісію на 0.00 грн., штраф на 735,36 грн., заборгованість по договору з дати підписання складає 7938,96 грн. дата кінцевого погашення заборгованості за договором 31.07.2014 року. Відповідно до п. п.2.1, 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 06.07.2013 р. банк надав [PERSON] кредит у в розмірі 6938 грн. 96 коп. на строк 12 місяців з 06.07.2013 р. по 31.07.2014 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобовязання по поверненню кредиту, сплаті процентів відповідно до умов договору. Дата останнього погашення повинна бути не пізніше 31.07.2014 року. Сторони також узгодили, що при порушенні строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день по зобовязанням, строк яких не настав, строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення, заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2053,58 грн. При порушенні позичальником зобовязань з погашення кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в умовах і правилах за кожний день просрочки ( а.с. 6). Згідно з розрахунком, у звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 14.04.2016 року останній має заборгованість 14617 грн. 34 коп., в тому числі: \~6364 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом; 1716 грн. 85 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4582 грн. 08 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1954 грн. 36 коп. - штраф (а.с.4-7). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобовязання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму згідно ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.ч.1,4 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт надання позивачем відповідачу кредитних коштів та отримання їх відповідачем не заперечується, відповідач визнав позов в частині 6364 грн. 05 коп. заборгованості за кредитом та 1716 грн. 85 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, що не суперечить обставинам справи та закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а вказана заборгованість - стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Разом з тим, відповідно до положень ст. 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та доведених ним обставин. Відповідно до листа представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24.06.2016 року, повідомляється, що відповідно до розрахунку заборгованості та тарифів доданих до позовної заяви, заборгованість за колонкою «комісія та пеня» нараховувалась тільки по пені, та на підтвердження надано виписки за договором. (а.с. 60, 73, 83) У відповідності до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 1011 ЦК України тлумачить термін «комісія» як договір, за яким одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Таким чином, пеня та комісія за користування кредитом мають різну правову природу і не є тотожними. Оскільки позивачем до відповідача предявлено вимоги про стягнення комісії за користування кредитом в розмірі 4582,08 грн., а наданими представником позивача розясненнями та виписками підтверджується, що вказана заборгованість фактично є пенею, яка нарахована за невиконання відповідачем зобовязань, позовні вимоги в цій частині позивачем не змінювалися і не уточнювалися, тому вимоги про стягнення з відповідача комісії у вказаному розмірі є безпідставними, а у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, заперечуючи проти позову, сторона відповідача просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення неустойки. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з п. 2.2 Генеральної угоди, сторони також узгодили, що при порушенні строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день по зобовязанням, строк яких не настав, строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення, заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 2053,58 грн. (а.с. 6). Згідно з наданим розрахунком, прострочена заборгованість у відповідача по кредиту виникла 30.09.2013 р., і з вказаної дати у позивача виникло право на стягнення штрафу, передбаченого п. 2.2 вказаної угоди, але до суду з позовом позивач звернувся 10.05.2016 року, тобто по закінченню строків, встановлених ст. 258 ЦК України. Крім того, вказаною нормою угоди, передбачено сплату штрафу у виді фіксованої суми у розмірі 2053 грн. 58 коп., а позивач просить стягнути з відповідача 1954,36 грн. штрафу, що не передбачено угодою між сторонами, тому, з врахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1378,00 грн. (а.с.1) за вимогу майнового характеру, просив стягнути з відповідача 14617,34 грн., судом позов задоволено частково на суму 8080,90 коп., що в процентному відношенні становить 55,28%, отже, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати за вимогою майнового характеру в сумі 761,75 грн. На підставі ст.ст. 252-255, 258, 261, 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial