Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту № б/н від 21.10.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7415,17 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов'язання, встановлені договором, ПАТ «КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка станом на 18.07.2017 року складає 33213,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7415,17 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 722,97 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2076,20 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 22999,12 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, проте, конверти із судовими повістками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», відзиву до суду не подавав. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 21.10.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту № б/н (далі - Генеральна угода), на підставі якої відповідач отримав кредит в розмірі 7415,17 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду підписом, на те, що Генеральна угода, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до пп. 2.1 Генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 7415,17 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів за його використання в розмірі 13,00% на місяць на суму заборгованості за Кредитом у вказані в заяві Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Датою останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2017 року. Згідно з пп.2.2 Генеральної угоди, за порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, за зобов'язаннями, строк яких ще не настав. Сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 22999,12 грн. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Договором не виконує. Станом на 18.07.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 33213,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7415,17 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 722,97 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2076,20 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 22999,12 грн. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 33213,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7415,17 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 722,97 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2076,20 грн., а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 22999,12 грн. такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved