Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» 29 серпня 2017 року звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача Боковий Ю.Є. (діє відповідно до довіреності від 11 січня 2017 року строком дії до 23 січня 2018 року) в позовній заяві вказав, що 26 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №426143, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8800,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, зокрема не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки за їх використання в порядку та строки, передбачені кредитним договором, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, загальний розмір якої станом на 12 серпня 2017 року склав 11553 грн. 53 коп., з яких 6067 грн. 50 коп. заборгованості за кредитом, 2955 грн.00 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 221 грн.47 коп. 3% від прострочення заборгованості та 2309 грн. 56 коп. розмір інфляційних втрат. Вказані кошти, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600 грн., представник позивача просив стягнути з відповідача, розглянувши справу без його участі, про що надав до суду відповідне письмове клопотання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. З урахуванням того, що доказів, які б свідчили про поважність неявки до залу суду відповідача [PERSON] надано не було, враховуючи необхідність дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд вирішив розглянути справу за відсутності відповідача з урахуванням всіх письмових доказів, які були надані позивачем. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З цих підстав суд вважає можливим подану представником позивача заяву задовольнити та розглянути зазначену цивільну справу без його участі на підставі наявних у ній письмових доказів. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставами їх виникнення, окрім іншого, є договори та правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК). У справі, що розглядається, судом встановлено, що 26 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №426143, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8800 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Таким чином, між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8800, 00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що всупереч цих вимог відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконує. Статтею 625 ЦК України (далі -- ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Разом з тим проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань призвело до виникнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 12 серпня 2017 року склав 11553 грн. 53 коп., з яких 6067 грн. 50 коп. заборгованості за кредитом, 2955 грн. 00 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 221 грн. 47 коп. розмір 3 % від прострочення заборгованості та 2309 грн. 56 коп. розмір інфляційних втрат. У зв'язку з цим позов ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню. Окрім цього, у зв'язку із задоволенням позову, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1600 грн. сплаченого позивачем судового збору (платіжне доручення від 17 серпня 2017 року №134731211). На підставі викладеного,

Outcome: approved