Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі позивач) 10.12.2013 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 001-03306-180208 від 18.02.2008 року у розмірі 3025,00 грн. та судові витрати в розмірі 229,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що сторони 29.12.2012 року уклали договір, згідно з яким позивач зобов'язався відкрити відповідачу картковий рахунок № 2625 2902 1375 17 з встановленням кредитного ліміту у сумі 3 000 гривень за кредитною лінією, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,00001 % на рік на залишок суми заборгованості за кредитом, а також за ведення кредитної справи плату в розмірі 1,00 % в місяць, а позичальник зобов'язався щомісячно в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та суму пені у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією. Однак, відповідач в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, не повернув отримані кошти та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитом, в зв'язку із чим виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яку просить стягнути з відповідача в судовому порядку. На даний час відповідач продовжує порушувати виконання своїх зобов'язань, тому станом на 24.12.2012 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 3025 гривень, яка складається з наступного: 25,00 гривень тіло кредиту; заборгованість за комісіями 3000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідача на підставі наданих суду доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, та надав суду додаткову заяву про застосування строку позовної давності (а.с.34). Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Відповідно до кредитного договору № 001-03306-180208 від 18.02.2008 року, укладеного між сторонами, відповідач отримав кредит у сумі 3000,00 грн. у вигляді кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,00001 % на рік на залишок суми заборгованості за кредитом, а також за ведення кредитної справи плату в розмірі 1,00 % в місяць (а.с.7-11). Згідно з розрахунком заборгованості станом на 20.09.2013 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 1195,14 гривень, яка складається з наступного: 1183,31 грн. - прострочене тіло кредиту; заборгованість по комісії за користування кредитом 11,83 грн. (а.с. 5-6). Аналізуючи спірні правовідносини та правові позиції сторін, суд приходить до наступного. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами щомісячними платежами та в строки, визначені договором, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідач взагалі не виконував умови кредитного договору, і визначені кредитним договором щомісячні платежі в обумовленому розмірі не здійснював. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В даному випадку, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач з 01 вересня 2009 року перестав виконувати свої договірні зобовязання. Тобто банк дізнався, що з 01.09.2009 року позичальником погашення чергової частини (чергового щомісячного платежу) виконано не було. У подальшому кредит не погашався позичальником, що призвело до зростання заборгованості. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. За встановлених в судовому засіданні обставин заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача заслуговує на увагу, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивач, дізнавшись про порушення своїх прав на початку вересня 2009 року, пред'явив позов до відповідача лише 10.12.2013 року, тобто поза межами строку позовної давності, визначеного ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 229 грн.40 коп. (а.с.1) залишаються на ньому. На підставі викладеного, ст.ст. 252-258, 261, 530, 549, 610, 631, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed