Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ( далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулось із даним позовом, посилаючись на те, що згідно умов кредитного договору № 66 ЗН/08-9 від 07.02.2008 року, укладеного з відповідачем [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 30300 доларів США зі сплатою 14% річних щомісячно з кінцевим терміном погашення по 06.02.2018 року. Крім того, між банком та відповідачем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору був укладений Іпотечний договір від 07.02.2008 року, згідно якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Також у забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки від 07.02.2008 року, згідно якого вона зобов'язалась перед позивачем відповідати за виконання зобов'язань по кредитному договору солідарно з позичальником. У зв»язку з тим, що [PERSON] свої зобов»язання за кредитним договором виконував неналежним чином, станом на 01.10.2012 року у нього утворилась заборгованість. Просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 405426,67 грн., що складається з заборгованості за кредитом та відсотками 47233,90 дол. США, що в перерахунок на національну одиницю України (еквівалент по курсу НБУ на 22.08.2012 р.-7,993 за один долар)-377540,56 грн., комісії - 5783,94 грн., штраф у сумі 22102,17 грн. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про визнання п.2.2. кредитного договору № 66 ЗН/08-9 від 07.02.2008 року недійсним, посилаючись на те, що відкриття кредитних рахунків в іноземній валюті фізичним особам - резидентам України на території України законодавством не передбачено, у зв»язку з чим п.2.2 суперечить закону та повинен бути визнаний недійсним. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 11 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 405426,67 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, визнати п.2.2. кредитного договору № 66 ЗН/08-9 від 07.02.2008 року недійсним, визнати, що банк незаконно відкрив «позичковий рахунок» в іноземній валюті. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає,що Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначений перелік операцій, які може виконувати банк. Відкриття кредитних рахунків в іноземній валюті фізичним особам - резидентам України на території України законодавством не передбачено, тобто заборонено. В порушення вимог закону банком незаконно включено до кредитного договору п.2.2, що є підставою для визнання його недійсним. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що [PERSON] припинив сплачувати платежі за кредитом у 2008 року. За цей час позивач жодного разу, впродовж п'яти років, не повідомляв її о невиконанні боржником зобов'язань по кредитному договору та не надсилав вимоги щодо погашення кредитної заборгованості. За таких обставин, суд повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з неї як з поручителя заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд не з»ясував, чи підвищувалась процентна ставка за кредитним договором. Також судом не враховано те, що з моменту порушення боржником зобов»язань за кредитним договором і до пред»явлення позову сплинув строк позовної давності. В засіданні апеляційного суду [PERSON] доводи своєї апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити. Представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін. [PERSON] в засідання апеляційного суду не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи ( а.с.217-219). Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає відхиленню, апеляційна скарга [PERSON] - частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини. 07 лютого 2008р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 66 ЗН/08-9, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 30300 доларів США зі сплатою 14% річних щомісячно з кінцевим терміном погашення по 06 лютого 2018 року. Крім того, між банком та відповідачем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору був укладений Іпотечний договір від 07.02.2008 року, згідно якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Також у забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між Банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 07.02.2008 року, згідно якого відповідачі зобов'язані перед позивачем відповідати за виконання зобов'язань по кредитному договору солідарно. Позичальник, як і поручителі, зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконували, унаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком банку, складала станом на 01.10.2012 року 405426,67 грн., що складається з заборгованості за кредитом та відсотками 47233,90 дол. США, що в перерахунок на національну одиницю України (еквівалент по курсу НБУ на 22.08.2012 р.-7,993 за один долар)-377540,56 грн., комісії - 5783,94 грн., штраф у сумі 22102,17 грн. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості у розмірі 405 426грн.67коп. Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. п. 2.4 - 2.5 кредитного договору від 07 лютого 2008р. погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у розмірах та у строки, передбачені графіком платежів. Пунктом 1.3 передбачений строк дії договору до 06 лютого 2018р. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. При цьому кожен щомісячний платіж є окремим зобов'язанням. З огляду на наявні у матеріалах справи вимоги до [PERSON] про сплату заборгованості за кредитом (а.с. 84), представлені розрахунки (а.с. 220-221), він перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з червня 2008р., а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2012 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до суду першої інстанції було подано заяву про застосування позовної давності (а.с. 58). Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, виходячи з умов кредитного договору та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України. У порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України суд на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, безпідставно не застосував вимоги щодо обчислення позовної давності з моменту невнесення першого внеску за кредитним договором. Згідно наданого представником ПАТ«ВіЕйБі Банк» розрахунку суми заборгованості, яка обчислена в межах строку позовної давності, розмір цієї заборгованості за період з 01.10.2009р. по 01.10.2012р., складає 360 078грн.88коп. ( а.с.220-221). Враховуючи зазначене, апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасування з підстав, передбачених п.4ч.1ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ«ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 360 078грн.88коп. Доводи апеляційної скарги [PERSON] стосовно того, що порука припиналася, оскільки Банк не повідомляв поручителя про порушення позичальником умов кредитного договору, є неспроможними. Як вбачається з матеріалів справи, передбачених статтею 559 ЦК України підстав для припинення поруки, не встановлено, а доводи, на які посилається [PERSON], не є передбаченою законом підставою для звільнення її від виконання умов договору поруки. Доводи апеляційної скарги [PERSON] висновків суду в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову не спростовують. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ ВіЕйБі Банк» має банківську ліцензію, видану Національним банком України для здійснення операцій, визначених ч.1 та п.п.5-7 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»( а.с.132-135). Вказана ліцензія надає право видавати кредити. Відповідно до п.»в» ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993р. отримання індивідуальної ліцензії на надання кредиту в іноземній валюті та отримання кредиту в іноземній валюті можливо лише у випадку, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Оскільки діючим законодавством України не встановлені будь-які обмеження щодо граничних розмірів сум та термінів повернення кредитів в іноземній валюті, здійснення резидентами операцій по отриманню та наданню кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України Відповідно до ч.5ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Посилання в апеляційній скарзі [PERSON] на те, що вона звільнена від сплати судового збору як споживач банківських послуг, є безпідставними, оскільки з позовними вимогами до Банку про захист прав споживачів вона не зверталась, оскаржує рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ«ВіЕйБі Банк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. У зв»язку з тим, що ухвалою апеляційного суду від 21 березня 2014р. [PERSON] було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до постановлення рішення по справі, колегія суддів вважає, що з неї в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1800грн.39коп.

Outcome: partial