Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № К079-07/Ф від 17.07.2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 70000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,20 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.07.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором між банком та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в заставу автомобіль тягач марки RENAULT MAGNUM, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Постановами державного виконавця МВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції ВП № 23203586 від 20.12.2010 року, № 21721477 від 04.10.2010 року та від 16.06.2011 року, № 30093851 від 03.08.2011 року та постановою ВП № 33829294 від 17.08.2012 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], в тому числі і майно забезпечене заставою, та оголошено його в розшук. Накладення арешту на тягач марки RENAULT MAGNUM, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу на праві власності, який перебуває в заставі ПАТ КБ «ПриватБанк», порушує право банку на задоволення його вимог за рахунок предмета застави. В звязку з цим позивач просить звільнити заставне майно з-під арешту та зняти його з розшуку. Представник позивача в судове засідання не зявився, до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання також не зявилися повторно, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № К079-07/Ф від 17.07.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 70000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.07.2012 року (а.с. 5-9). В забезпечення виконання зобовязань за даним договором між банком та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого відповідач [PERSON] надав в заставу автомобіль тягач марки RENAULT MAGNUM, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Постановою державного виконавця ВП № 23203586 від 20.12.2010 року накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі і на майно, забезпечене заставою (а.с. 21). Як вбачається з даної постанови, стягувачем у виконавчому провадженні є Управління Пенсійного фонду, заборгованість становить 1365,24 грн. Постановами державного виконавця ВП № 21721477 від 04.10.2010 року та від 16.06.2011 року накладено арешт на все рухоме майно [PERSON], в тому числі і на майно, забезпечене заставою (а.с. 22-25). Відповідно до постанови від 16.06.2011 року, стягувачем у даному виконавчому провадженні є ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість становить 19969,11 грн. Постановою державного виконавця ВП № 30093851 від 03.08.2011 року накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі і на майно, забезпечене заставою (а.с. 26). Як вбачається з даної постанови, стягувачем у виконавчому провадженні є Управління Пенсійного фонду, заборгованість становить 2628,27 грн. Відповідно до постанови державного виконавця від 17.08.2012 року, винесеної у виконавчому провадженні № 33829294, накладено арешт на все майно [PERSON], а постановою державного виконавця від 21.08.2012 року у даному виконавчому провадженні оголошено в розшук транспортні засоби, що належать [PERSON], в тому числі і тягач RENAULT MAGNUM (а.с. 27, 28). Як вбачається з даних постанов, стягувачем у виконавчому провадженні № 33829294 також є ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на тягач марки RENAULT MAGNUM, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] і перебуває в заставі банку, накладено арешт та оголошено в розшук у виконавчий провадженнях, які відкриті саме за заявою позивача ПАТ КБ «Приватбанк», саме позиває і є стягувачем у цих провадженнях. В інших виконавчих провадженнях, а саме ВП № 30093851 та ВП № 23203586, стягувачем є Управління Пенсійного фонду України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, звертаючись до суду з позовом, особа повинна вказати, які саме її права, свободи чи інтереси порушено, в чому такі порушення полягають. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У поданій позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок накладення арешту на автомобіль, який перебуває в заставі, порушується його право на задоволення вимог за рахунок предмету застави. При цьому позивач не вказує, які саме його вимоги не можуть бути задоволені, в чому саме полягають порушення. Порядок звернення стягнення на заставлене майно врегульовано ст. 54 Закону України про виконавче провадження, відповідно до якої передбачено право на звернення стягнення на заставлене майно не тільки для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, яким є позивач, а і для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі не виконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Позивачем у даному спорі не надано жодних доказів і навіть не зазначається у позові про факт невиконання боржником зобовязань, забезпечених заставою, тобто про виникнення у нього права на звернення стягнення на предмет застави, про наявність судового рішення на звернення стягнення. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів, на підставі яких можна було б встановити, яка вартість предмета застави та який розмір заборгованості боржника перед заставодержателем. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт порушення його прав внаслідок накладення арешту на майно боржника. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними і до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed