Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Порто-Франко» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого ПАТ Акціонерний банк «Порто-Франко» надав відповідачу кредит у розмірі 58044,31 гривень з погашенням кредиту та відсотків. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі по справі про час, дату та місце судового розгляду неодноразово повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи, але без поважних причин до суду не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надавали, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача підлягаючими задоволенню, оскільки вони засновані на вимогах закону та підтверджуються наданими доказами, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлено, що 14 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко» та [PERSON] був укладений кредитний договір. 14.09.2012 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко» та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідачі на порушення умов кредитного договору своєчасно й у повному обсязі не погашали кредит та не сплачували відсотки за користування коштами. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем борг відповідачів складає 114 734,51 гривень. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст.1050 ЦК України. Пунктом 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ч.1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (ч.2). Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1147,34 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved