Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначено, що відповідно до умов договору №SAMDN14000002774673 від 13 червня 2005 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник порушив умови договору, у зв'язку з чим станом на 9 вересня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 8515 грн. 76 коп.: 1183 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 7332 грн. 49 коп. - заборгованість за процентами. Судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2006 року було стягнуто заборгованість в сумі 1519 грн. 03 коп., а тому заборгованість, яку позивач просив стягнути становить 7046 грн. 99 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 червня 2005 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник - закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на строк, який відповідає строку дії картки з умовами сплати відсотків за його користування (а.с.8-9). Позичальник взяв на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків, штрафних санкцій. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 9 вересня 2014 року становить 8515 грн. 76 коп. Частину заборгованості за кредитом в сумі 1519 грн. 03 коп. було стягнуто з позичальника на підставі судового наказу № 2-н-109, виданого Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 12 травня 2006 року (а.с.5). Тому станом на час розгляду справи заборгованості за відсотками складає 7046 грн. 99 коп. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості законними та обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved