Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 23121 грн. 43 коп. за кредитним договором №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року та 2312 грн.. 21 коп. понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог, позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідно до укладеного договору №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 3242,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також витрати згідно умов договору. У порушення зазначених умов та норм закону [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала і станом на 10.04.2013 року мала заборгованість в сумі 23121 грн. 43 коп. В судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Крім того, просив постановити окрему ухвалу, якою повідомити начальника Лугинського ВП Коростенського ВП ГШУ НП в Житомирській області про те, що під час розгляду справи було виявлено факт порушення закону. Представник відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк не визнав, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. В свою чергу [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року, укладений між ПАТ «КБ «Приватбанк» та невстановленою особою від імені [PERSON], внаслідок відсутності волевиявлення на його укладення зі сторони [PERSON] та стягнути на користь [PERSON] понесені нею судові витрати. Крім того, просив вирішити питання про поворот виконання рішення суду, так як за скасованим судовим рішенням з [PERSON] стягнуто 2510,45 грн., що підтверджено довідкою Лугинського ВДВС від 01.08.2016 року №283. Представник відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору підтримав та просив їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. В судове засідання представник відповідача за зустрічним позовом не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Заслухавши пояснення представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) [PERSON], та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 3242,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також витрати згідно умов договору. ПАТ «КБ «Приватбанк» відповідно до ст.1054 ЦК України, свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу за первісним позовом кредит в розмірі, встановленому договором, а відповідач свої зобовязання за умовами договору не виконав. Тому станом на 10.04.2013 року мала заборгованість в сумі 23121 грн. 43 коп. Представник відповідача за первісним позовом зазначив, що [PERSON] не укладала з ПАТ «КБ «Приватбанк» кредитного договору, кошти не отримувала, свого підпису, а ні в анкеті позичальника, а ні заяві позичальника не вчиняла. Отже, спірний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а саме: відсутнє волевиявлення позичальника, анкета позичальника та заява позичальника не підписані позичальником, а іншою особою, а правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, тобто є недійсним. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2017 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Ким був виконаний підпис в оригіналі Заяви позичальника від 16.01.2018: [PERSON] чи іншою особою?». Крім того, суд зазначив, що підписи, які підлягають експертному дослідженню на предмет виконання їх [PERSON] чи іншою особою на Заяві позичальника від 16.01.2008 розміщені наступним чином: -перший підпис розміщений у рядку «Дата», «Підпис» графи «Один примірник оригіналу договору мною отриманий»; -другий підпис розміщений у рядку « Кредитну картку № та ПІН отримав», «Дата», «Підпис»; третій підпис розміщений на зворотній стороні Заяви позичальника у Анкеті позичальника під словами «Договір і кредитну картку отримала: Карниенка». На виконання вищезазначеної експертизи було складено висновок судового експерта №1634/17-25/351/18-25 від 07.03.2018 року. Зазначеним висновком експерта було встановлено, що 1)підписи від імені [PERSON]: у рядку «Підпис» графи «(один оригіналу договору мною отриманий» у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 ; у рядку «Підпис» графи «Кредитну картку № та ПІН отримав» у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008; під рукописним написом «Договір і кредитну картку отримала: Карниенка» в Анкеті позичальника на зворотному боці Заяви позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. 2)Підписи від імені [PERSON]: у рядку «Підпис» графи «(один примірник оригіналу договору мною отриманий») у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008; у рядку «Підпис» графи «Кредитну картку № та ПІН отримав» у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008; під рукописним написом «Договір і кредитну картку отримала: Карниенка» в Анкеті позичальника на зворотному боці Заяви позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 виконані не [PERSON], а іншою особою (іншими особами). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи зазначені правові норми, суд дійшов висновку, що єдиною підставою виникнення зобовязань по кредитному договору є договір, тобто вільне волевиявлення обох сторін договору. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у даному випадку, чи висловлювала своє волевиявлення позивач за зустрічним позовом на укладення оспорюваного правочину. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При вирішенні даного спору, суд враховує роз'яснення надані в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09 листопада 2009 року № 9, відповідно до яких, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Згідно роз'яснення п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як було встановлено судом, представник позивача за зустрічним позовом, оспорюючи кредитний договір, посилався на те, що [PERSON] не укладала кредитного договору №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року та не підписувала його. Даний факт підтверджується висновком судового експерта №1634/17-25/351/18-25 від 07.03.2018 року. З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що під час укладення кредитного договору №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року було відсутнє волевиявлення [PERSON], а тому наявні, передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України, підстави для визнання вказаного правочину недійсним. Таким чином, суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання недійсним кредитного договору доведеними, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення. У звязку з визнанням кредитного договору №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року недійсним, позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом, необхідно стягнути сплачений за подання зустрічного позову судовий збір в сумі 551 грн.. 20 коп. та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 4719 грн.. 00 коп. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він, зокрема, або відмовляє в позові повністю. Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Отже, поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду. Таким чином, правом звернення із заявою про поворот виконання рішення наділений лише відповідач, оскільки по суті поворот виконання спрямований на відновлення саме його прав. За таких обставин, оскільки заочне рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 12.11.2013 року після його часткового виконання скасовано, а за таким рішенням з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» було стягнуто, зокрема, 2510 грн. 46 коп. коштів по виконавчому листу №281/46/13-ц від 19.02.2014 року (том 1 а.с. 140); справу призначено до судового розгляду, при якому відмовлено в задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак, суд вважає, що слід допустити поворот виконання рішення суду в цій частині, а саме повернути на користь відповідача по первісному позову сплачені нею 2510 грн. 46 коп. коштів по виконавчому листу №281/46/13-ц від 19.02.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 86 ЦПК України після огляду речові докази повертаються особам, від яких вони були одержані. Згідно ст. 96 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу. Таким чином, докази, які витребовувались судом для проведення судової почеркознавчої експертизи повертаються за належністю із залишенням належним чином засвідчених фотокопій в матеріалах справах.

Outcome: approved