Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.09.2011 року [PERSON] отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.11.2013 року. Позивач вважає, що спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з [INFO] року по 07.05.2014 року. В даному випадку, спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями паспортів, де в якості адреси реєстрації значиться: [ADDRESS]. Позивач зазначає про те, що на виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України ним 11.03.2014 року була направлена претензія кредитора до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. 10.09.2014 року позивачем було отримано відповідь з держнотконтори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ Альфа-Банк». На думку позивача, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов»язання померлого позичальника. Спадкування обов»язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач вказує і на те, що 19.09.2014 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно якого було пред»явлено вимоги, але ніяких дій не було виконано. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 07.09.2011 року становить 6357 грн. 48 коп., позивач просить задовольнити його вимоги, стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, вказуючи на те, що у позивача відсутні правові підстави щодо вимоги від відповідачів виконання зобов»язання померлої доньки [PERSON] щодо повернення боргу по кредитному договору, оскільки вони з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадщину не отримували через фактичну відсутність спадкового майна (прав, речей) та, відповідно, до них в порядку спадкування не перейшли обов»язки спадкодавця перед іншими особами (кредиторами), зокрема щодо сплати позивачу заборгованості спадкодавця [PERSON] по кредитному договору № б/н від 07.09.2011 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору № б/н від 07.09.2011 року [PERSON] отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.8-32). [INFO] року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.11.2013 року (а.с.33). Станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 07.09.2011 року становить 6357 грн. 48 коп. (а.с.4-7). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її батьки - відповідачі [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні представник позивача просив про задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що оскільки відповідачі, як спадкоємці, які постійно проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заяву про відмову від спадщини не подавали, то, відповідно чинного законодавства України, вони є фактичними спадкоємцями, а тому мають відповідати за вказаним кредитним зобов»занням. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] проти позову заперечували, вважаючи вимоги безпідставними, оскільки вони з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадщину не отримували через фактичну відсутність спадкового майна (прав, речей) та, відповідно, до них в порядку спадкування не перейшли обов»язки спадкодавця перед іншими особами (кредиторами), в т.ч. і щодо сплати позивачу заборгованості спадкодавця [PERSON] по кредитному договору № б/н від 07.09.2011 року. Суд вважає, що твердження позивача є необґрунтованими та приймає до уваги доводи відповідачів та їх представника, з огляду на наступне. Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, ч.1 ст.608 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст.1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Стаття 1282 ЦК України визначає, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Як вбачається з відповіді П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори за вих. № 1766/02-14 від 25.04.2016 року, в провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 316/2014 року до майна померлої [INFO] року [PERSON], заведена на підставі заяви-претензії ПАТ «Альфа-Банк» та претензії кредитора ПАТ КБ «Приват-Банк». Станом на день складання відповіді, за оформленням спадкових прав [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори не звертались (а.с.98). Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, так як відсутні докази наявності спадкового майна, яке було прийнято відповідачами після смерті їх доньки [PERSON] Сам лише факт спільного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на момент його смерті не свідчить про фактичне прийняття спадщини. Оскільки відсутні докази прийняття такого майна відповідачами, то до них в порядку спадкування не перейшли обов»язки спадкодавця перед іншими особами (кредиторами), а тому відсутні підстави вважати їх такими, що фактично прийняли спадщину. З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк». Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed