Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором 59/А-07 від 27.12.2007 року за період з 19.05.2009 року по 31.03.2015 року в розмірі 411470,66 дол. США, що складає еквівалент 9644872,2 грн., яка складається з наступного: 207 521,59 дол. США, що складає еквівалент 4 864 306,0 грн. заборгованість за відсотками, 203 949,07 дол. США, що складає еквівалент 4 780 566,2 грн. заборгованість з пені. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», (правонаступником якого є - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № 59/А-07 від 27.12.2007 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 250000,00 долларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.01.2014 року. 21.12.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 59/А-07 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір поруки відповідно до якого остання надала поруку за виконання позичальником обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник. Кредитний договір № 59/А-07 [PERSON] укладав перебуваючи у шлюбі з [PERSON], яка надала свою згоду на укладення договору, оскільки кошти використані на потреби сім'ї, кредитний договір створює обов'язки для кожного з подружжя. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, перед позивачем виникла заборгованість в період з 19.05.2009 року по 31.03.2015 року на загальну суму 411470,66 дол. США, що становить 9644872,2 грн., яку позивач просить стягнути солідарно разом із судовими витратами з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, зазначаючи, що позивачем не надано доказів щодо видачі кредиту, також посилався, що у поручителя не виникло зобов'язання за договором поруки, оскільки поручитель не отримував письмову вимогу кредитора. Окремо зазначав, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02.06.2015 року по справі № 641/6643/13-ц залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.10.2015 року стягнуто з арбітражного керуючого [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» шкоду в розмірі 1 267 534,38 грн. Згідно з цим рішенням в забезпечення виконання вказаного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки від 27.12.2007 року, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку належні йому на праві власності житлові приміщення загальною площею 73,1 кв.м., та нежитлові приміщення загальною площею 75,5 кв.м. При цьому сторони визначили, що вартість іпотеки за договором становить 1550034,38 грн. Під час провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] 06.12.2012 року останнього визнано банкрутом, ліквідатором призначено [PERSON] 28.12.2012 року ліквідатор здійснив реалізацію майна боржника, яке знаходилось в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк» за заниженою вартістю, чим спричинила шкоду в розмірі 1 267 534,38 грн., яка була стягнута на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв'язку з чим представник відповідача наголошував, що суму заборгованості за кредитним договором необхідно зменшити на суму, яка вже стягнута з арбітражного керуючого [PERSON]. Крім того, представник відповідача просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пенею по кредитному договору. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON]-[PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до укладеного договору № 59/а-07 від 27.12.2007 року [PERSON] 15.01.2008 року отримав кредит у розмірі 250000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.01.2014 року. 30.04.2009 року загальними зборами акціонерів «ПриватБанку» прийнято рішення про зміну типу Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та 17.07.2009 року проведено відповідну реєстрацію змін. Зобов'язання за кредитним договором № 59/а-07 від 27.12.2007 року позичальником належним чином не виконані, станом на 31.03.2015 року заборгованість за договором становить 628799,73 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 201659,67 дол. США, заборгованості за відсотками - 222674,39 дол. США, заборгованості з пені - 204465,67 дол. США. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ухвалено рішення по справі № 2-400/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 59/а-07 від 27.12.2007 року, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто заборгованість за кредитом станом на 18.05.2009 року у розмірі 1884637,44 грн. Виконавчі листи пред'явлено до Жовтневого ВДВС Харківського МУЮ на виконання. Рішення відповідачами не виконано. За період з 19.05.2009 року по 31.03.2015 року нарахована заборгованість у розмірі 411470,66 дол. США, яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі 207521,59 дол. США, що складає еквівалент 4 864 306,0 грн. та заборгованості з пені - 203949,07 дол. США, що складає еквівалент 4 780 566,2 грн. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до правил ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Положення ст.549 ЦК України зазначають, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Відповідно до положень ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно договору поруки від 21.12.2007 року [PERSON] відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 59/А-07 від 21.12.2007 року в тому ж розмірі, що і боржник. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено інше. Згідно із частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв?язку із закінченням строку її чинності, частина четверта\~статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не пред?явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов?язання не встановлено або встановлено моментом пред?явлення вимоги), якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб?єктивного права кредитора й суб?єктивного обов?язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред?явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов?язань застосоване в другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~словосполучення «пред?явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред?явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред?явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні\~статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертоїстатті 559 цього Кодексу\~про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред?явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою\~частини четвертої\~статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов?язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Сплив строку, передбаченого нормою\~частини четвертої\~статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов?язань поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються. Оскільки договір поруки, укладений між позивачем та [PERSON] не містить посилання на конкретну дату з якою повязано закінчення його строку дії необхідно виходити з того, що вимоги до поручителя за цими договором можуть бути пред?явлені шляхом звернення до суду з позовною заявою протягом шести місяців від дня настання закінчення строку основного зобов?язання тобто до 14.07.2014 року. Враховуючи викладене, а також те, що позивач звернувся до суду з даним позовом до поручителя [PERSON] 21.04.2015 року, тобто після спливу шестимісячного терміну, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині. Разом з цим суд відмовляє в задоволенні вимог банку до [PERSON], з якою відповідач [PERSON] перебував у шлюбі на час укладення кредитного договору, оскільки відповідач [PERSON] не є стороною ані кредитного договору, ані договору поруки, а тому не має зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Що стосується вимог позивача до [PERSON], то суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до п.1 ч.1 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк дії основного зобовязання за кредитним договором сплив 14.01.2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] пені лише 21.04.2015 року, тобто після спливу річного строку давності, у звязку з чим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги позивача. Окрім цього, суд задовольняє вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками по кредитному договору № 59/а-07 від 27.12.2007 року за період з 19.05.2009 року по 14.01.2014 року у розмірі 81464,34 доларів США, що станом на 04.07.2016 року за курсом НБУ становить 2021944,92 грн., оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2011 року з [PERSON] стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в тому числі по відсоткам станом на 18.05.2009 року, а кінцева дата дії вказаного договору 14.01.2014 року, зазначена стягувана сума відповідає додатку № 1 до договору за вказаний період. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати у справі, а саме судовий збір в сумі 766 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial