Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в особі представника Сафір Ф.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказує на те, що 28.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому станом на 31.01.2017р. має заборгованість 21542.71 гривень. Просить позов задоволити. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак в п. 3 позовній заяві зазначив в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечує протии розгляду справи за відсутності представника БАНКУ та винесення заочного рішення судом. Відповідач та його представник в судове засідання не з»явились, однак представник відповідача подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі відповідача. Із заперечень поданих представником відповідача вбачається, що відповідач заперечує про факт укладення з Позивачем договору банківського кредиту. Свої заперечення обгрунтовує тим, що позивач обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на норми законодавства щодо договору приєднання та загальних засад виконання зобов»язань, до позовної заяви булла подана анкета- аява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28.09.2012 р., однак у графі «ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку виявляю бажання оформити на своє ім'я...» не міститься жодних даних про те, яка саме картка була нібито видана відповідачу, який її кредитний ліміт та який строк дії картки. Тобто з доданого письмового доказу позивача не вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Вказана анкета - заява є основним доказом у справі та на думку позивача, здатна підтвердити його позовні вимоги. Крім цього, вказує на те, що з наявних в справі письмових доказів не вбачається отримання відповідачем будь-якої картки від позивача, на підставі чого можна би було зробити висновок про укладення договору банківського кредиту. Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки. В матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би підтверджував факт або отримання відповідачем коштів від позивача, або зняття коштів із платіжної картки. Відповідно до п.3.1-3.3 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банку клієнту кредитної картки, клієнт своїм підписом у заяві та пам'ятці клієнта посвідчує укладення договору між банком про надання банківських послуг, шляхом надання відповідної суми кредитного ліміту. Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви, відповідач не погодився на надання йому будь-якої картки та не вказано розміру кредитного ліміту, як обов' язкових умов договору банківського кредиту із використанням платіжної картки, тобто що картка, чи інші кошти позивачем відповідачу не надавалися, відповідно, на думку представника відповідача, правочин не можна вважати укладеним. Крім цього, представником відповідача зазначено, що на момент укладення договору відповідач був неповнолітнім і якщо картку можна отримати з 16-ти років то кредитний ліміт встановлюється після 18-ти років, тобто станом на момент укладення договору, кредитний ліміт встановлений не міг бути. В задоволенні позову просить відмовити з підстав викладених у запереченнях та просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» слід відмовити у повному обсязі виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1048, 1049 цього Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року N 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При вирішенні справи суд приймає до уваги те, що, представником відповідача [PERSON] подано клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 256, 257, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, згідно постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-20цс14. З позовної заяви та розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.09.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 31.01.2017 р. позивач здійснює нарахування заборгованості із 02.07.2013 р. на суму 298,61 грн., тобто позивач вважає своє право порушене з 02.07.2013 р. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд вважає, що є передбачені законом підстави для відмови в задоволенні позову в зв'язку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed