Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором від 30.11.2012 року на загальну суму 15397,24 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що призвело до нарахування пені та штрафу, що є предметом позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак, надав суду заяву, де підтримав позов в повному обсязі та просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у заяві просила зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій та відсотків. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується\~ надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 30.11.2012 року відповідачем отримано кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4 % річних на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами становить собою укладений договір про надання банківських послуг. З Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку позичальник ознайомлений ( а.с. 6). Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. У звязку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору, позивачем надані розрахунки по заборгованості за договором, станом на 30.04.2017 року за якими сума заборгованості з боку відповідача становить 15397,24 грн., яка складається з: загальної заборгованості за кредитом 368,87 грн., відсотків за користування кредитом 10662,85 грн., заборгованість за пенею 3156,13 грн.,\~ штраф (фіксована частина) 500,00 грн., 709,39 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з вимогою ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не\~ встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, та з огляду на положення ст. 1054 ЦК України та визнання відповідачем факту користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 368,87 грн. Однак, судом також встановлено, що при підписанні договору від 30.11.2012 року сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 20,40% річних на суму залишку заборгованості, що вбачається із змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості (а.с. 2, 4). Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи із 01.09.2014 року та у подальшому банк збільшував розмір відсотків за користування кредитом, який станом на день нарахування заборгованості становив вже 43,2 % річних (а.с. 4-5). За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності [PERSON] України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. [PERSON] не скасовує й не помякшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі. Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними. Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то\~збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто\~до 9 січня 2009\~року. [PERSON] позиція Верховного суду України викладена у\~ рішеннях від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12). Зважаючи на те, що сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 20,40 % річних, а наданий позивачем розрахунок не узгоджується з вимогам законодавства, з огляду на нарахування відсотків на тіло кредиту й відсотки та підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором є такими, що суперечать вимогам законодавства, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості зі сплати відсотків в сумі 237,57 грн., що включає в себе заборгованість за процентами з урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік. В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. \~Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. У силу ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно зі ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Зважаючи на те, що згідно укладеного договору, пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості, а нарахування двох видів штрафів здійснюється у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, що вказує на визначену договором подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення, тому суд вважає неможливим стягнення з відповідача штрафу та пені одночасно і вважає необґрунтованим застосування до відповідача такого виду неустойки як штраф. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до норми статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Так, Конституційним Судом України ухвалено рішення від 11.07.2013 № 7- рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Згідно вказаного рішення: Конституційний Суд України вважає за необхідне піддати конституційно-правовому аналізу правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування». Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав спож ивачів кредитних послуг). Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу. Аналізуючи всі обставини по справі, оцінивши розмір заборгованості відповідно до укладеного договору від 30.11.2012 року, що становить 368,87 грн. суми боргу за кредитом, 237,57 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3156,13 грн. пені, 1209,39 грн. штрафу, яку необхідно сплатити відповідачу на користь позивача, суд,

Outcome: partial