Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] 07 грудня 2007 року було укладено кредитний договір № 565/07/03, за умовами якого [PERSON] було надано кредит у сумі 36 990,00 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення 06 грудня 2017 року. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 130,76 грн. 27 листопада 2008 року додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 565/07/03 було підвищено процентну ставку до 17%. Банк виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредит, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатками до кредитного договору. Відповідно до п. 4.5 кредитного договору у разі несвоєчасного повернення кредиту, сплату процентів, за несвоєчасну повну чи часткову сплати за обслуговування кредиту, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, строк виконання яких настав. 05 листопада 2010 року Трускавецьким міським судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-556/10 про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 310 517,69 грн. Боржниками до цього часу рішення суду не виконується. На даний момент заборгованість за кредитним договором становить 1 769 257,58 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 565/07/03 від 07 грудня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк», з одного боку, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, 07 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. за реєстровим № 1924. Відповідно до іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 48,1 м?, житловою площею 24,7 м?, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № 215, виданого 19 грудня 2002 року. У зв'язку з посвідченням іпотечного договору 07 грудня 2007 року накладено заборону відчуження вищевказаного нерухомого майна до припинення іпотечного договору за зареєстровано в реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна № 1925. Просить в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» за кредитним договором № 565/07/03 від 07 грудня 2007 року, що становить 1 769 257, 58 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 07 грудня 2007 року, який був укладений між банком та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. за реєстровим номером 1924, а саме: двокімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 48,1 м?, житловою площею 24,7 м?, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» від свого імені будь-якому покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» всіх прав продавця. Представника позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з'явилися повторно, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 21 грудня 2016 року від [PERSON] надійшло клопотання, у якому він просить перенести розгляд справи, оскільки [PERSON] знаходитья на стаціонарному лікуванні у Трускавецькій міській лікарні у хірургічному відділенні. До заяви долучено виписку з медичної карти [PERSON], де вказано дату виписки - 06 грудня 2016 року, відомостей про продовження лікування немає. Інші відповідачі та їх представник не повідомили про причини своєї неявки. Як вбачається з матеріалів справи, сторона відповідача вже неодноразово зверталася до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, не надаючи підтверджуючих даних про поважність неявки до суду. Така поведінка зі сторони відповідачів свідчить про зловживання процесуальними правами. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 07 грудня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 565/07/03, згідно з яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, оплатності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 36 990 доларів США зі сплатою 14% річних з щомісячним погашенням основної заборгованості та кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 06 грудня 2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 565/07/03 від 07 грудня 2007 року між позивачем з одного боку, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, 07 грудня 2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М. за реєстровим № 1924. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 48,1 м?, житловою площею 24,7 м?, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № 215, виданого 19 грудня 2002 року. 05 листопада 2010 року Трускавецьким міським судом Львівської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-556/10 про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 310 517,69 грн. Боржниками до цього часу рішення суду не виконується. На даний момент заборгованість за кредитним договором становить 1 769 257,58 грн. Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. За змістом ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», п.4.1.5 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У п.п.7.1, 7.2,7.3 договору іпотеки сторонами визначено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку не виконання та/або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержавтеля права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, установленому статтею 27 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору; продажу іпотеко держателем від свого імені предмета іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому статтею 28 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2 цього Договору. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону). Пунктом 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Згідно ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», з відмовою а частині вимог про надання позивачу прав продавця згідно з відповідним переліком, оскільки права іпотекодержателя визначені діючим законодавством України та укладеним сторонами у справі договором.

Outcome: partial