Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 25 січня 2016 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 14456 грн. 79 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості мало здійснюватись у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредит ний договір, що підтверджується його підписом у заяві. У звязку із значним порушенням зобовязання за кредитним договором відповідачем станом на 17 липня 2016 року має заборгованість 31516 грн. 51 коп.: 14455 грн. 69 коп. заборгованість за кредитом; 702 грн. 70 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1819 грн. 92 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 14538 грн. 20 коп. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.37). Відповідач в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що дійсно отримував кредит, проте не зміг погашати його у відповідності до умов договору. Потрібно було сплачувати близько 500 грн. щомісяця, а він сплатив лише близько 2000 грн. та більше не сплачував. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 25 січня 2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 14456 грн. 82 коп. строком до 31 липня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби з умовами сплати відсотків в розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості згідно з умовами Угоди мало відбуватися в такому порядку: починаючи з 1 до 25 число кожного місяця Позичальник сплачує Банку грошові кошти за кредитом (щомісячний платіж) в сумі 2480 грн. 23 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості не пізніше 31 липня 2016 року (а.с.7). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 17 липня 2016 року становить 16\~978 грн. 31 коп.: 14455 грн.69 коп. заборгованість за кредитом; 702 грн. 70 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1819 грн. 92 коп. заборгованість по комісії (а.с. 5). При цьому до складу заборгованості входить сума нарахованої комісії у розмірі 1819 грн. 92 коп., разом з тим обґрунтування нарахування такої комісії не наведено в позові, так саме не зазначено порядок та розмір нарахування такої комісії відповідно до умов договору. Враховуючи те, що відповідно до положень ст. ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає справи лише у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача комісії в сумі 1819 грн. 92 коп. не має через їх необґрунтованість. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. У звязку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами законними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так п. 2.2 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 14538 грн. 20 коп. Враховуючи те, що згідно з розрахунком заборгованості відповідач припинив погашати заборгованості ще з травня 2016 року, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу відповідно до умов договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial