Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 31308 грн. 72 коп., з яких: 1026 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; 24625 грн. 60 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3689 грн. 71 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 1467 грн. 08 коп. штраф (процентна складова), у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами 16.01.2007 року кредитного договору № б/н, а також про стягнення судових витрат у справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 16.01.2007 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредиту, процентам за користування ним, пенею та комісією, штраф, що станом на 30.06.2017 року складає 31308 грн. 72 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, з поданого до суду одночасно з позовною заявою клопотання вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без участі його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Відповідно до положень ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 16.01.2007 між сторонами укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Виходячи з вимог ст. ст. 526 та 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що отримавши кредит в розмірі 2600,00 грн., відповідач лише частково погашала кредит та проценти по ньому, а з січня 2015 року взагалі припинила проводити будь-які погашення за кредитом, в результаті чого станом на 30.06.2017 року у неї утворилась заборгованість на загальну суму 31308,72 грн., в тому числі: 1026,33 коп. - заборгованість за кредитом; 24625,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3689,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 штраф (фіксована частина); 1467,08 грн. штраф (процентна складова). Згідно з доданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача станом на 30.06.2017 року, заборгованість за процентами в розмірі 24625,60 складається з процентної ставки, яка на момент укладання договору між позивачем та відповідачем складала 22,8% на рік (1,9% на місяць), проте змінювалась в односторонньому порядку позивачем, зокрема: з 01.01.2013 року до 30% на рік (2,5% на місяць); з 01.09.2014 року до 34,8% (2,9 % на місяць); з 01.04.2015 року до 43,2 % річних (3,6 % на місяць). З огляду на додаткові пояснення позивача, надані суду листом за вих. № 2119 б/д, зміни процентної ставки повністю узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема, п. 5.3 кредитного договору передбачає право позивача проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформується клієнт шляхом надання виписки по картковому рахунку. Проте, суд не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Враховуючи наведені норми, незважаючи на умови кредитного договору, збільшення позивачем в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом, є нікчемним. За таких обставин, заборгованість за процентами має бути нарахована, виходячи з процентної ставки в розмірі 22,8 % на рік. Враховуючи наведене, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом в розмірі 24 625,60 грн. не відповідає дійсному розміру вказаної заборгованості. Судом встановлено, що реальний розмір заборгованості по процентам у відповідача перед позивачем станом на 30.06.2017 рік становить 1083,76 грн., із розрахунку: 1026,33 грн. х 22,8% / 360 днів х 1641 днів) + 17,10 грн., де: 1026,33 грн. - заборгованість за кредитом; 1641 - кількість днів, за які нараховується заборгованість, тобто з 01.01.2013 року по 30.06.2017 року та 17,10 грн. - нараховані проценти за користування кредитом станом на 31.12.2012 рік). Визначаючи розмір заборгованості та її складові слід зазначити про відсутність підстав для стягнення нарахованих позивачем штрафів, оскільки має місце подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний випадок прострочення платежу. У той самий час, п.8.6. Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні строків платежів за будь яким із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищенаведене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України яка висловлена в постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Таким чином, у задоволенні вимог про стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1467,08 грн. (процентна складова) слід відмовити. Щодо стягнення заборгованості за пенею, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14 позовна давність по вимогам про стягнення неустойки підлягає застосуванню судом незалежно від наявності заяви сторони про її застосування та незалежно від обумовлення сторонами в договорі іншого, більш тривалого строку. Судом роз'яснено, що за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Враховуючи наведену правову позицію Верховного Суду України, суд вважає, що нарахована позивачем пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, тобто з 30.06.2016 року по 30.06.2017 рік включно, що складає 1200,00 грн. З огляду на все наведене вище, суд приходе до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 3310,09 грн., з яких: 1026 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; 1083,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати. Згідно з платіжним дорученням № PROM6B4EDV від 26.07.2017 року позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Частина задоволених позовних вимог складає 27,99% від заявлених вимог позивача, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 477,84 грн.

Outcome: partial