Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], останній були надані грошові кошти в розмірі 35000 доларів США із сплатою 11,9% річних на строк до 13 квітня 2023 року, які вона зобов'язувалася погашати. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 14 квітня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку належне йому майно, а саме: двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. 25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і по кредитному договору №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року. Умови кредитного договору №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року порушені, зобов'язання по договору [PERSON] не виконує, в результаті чого станом на 28 липня 2015 року заборгованість за договором кредиту становить 646 984,02 грн., з яких: 559 993,79 грн. заборгованість за кредитом; 86 990,24 грн. заборгованість за відсотками. В зв»язку з чим, позивач просив суд в рахунок погашеня заборгованості за кредитним договором №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року у сумі 646 984,02 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою [ADDRESS], визнавши за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру. Сторони в судове засідання не з»явилися. Представник позивача Іванюк Т.М. в поданій до суду заяві просила розгляд справи провести без її участі, при цьому зазначила, що позов просить задоволити, надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про отримання судової повістки. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, 14 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1907/0408/88-010, згідно з умовами якого банк надав останній кредитні кошти у розмірі 35000 доларів США із сплатою 11,9% річних на строк до 13 квітня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 14 квітня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку належне йому майно, а саме: двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г.). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань. ВАТ «Сведбанк» виконав свої зобовязання згідно з договором та видав [PERSON] кредит в розмірі 35000 доларів США. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання не виконуються, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 28 липня 2015 року складає 646 984,02 грн., з яких: 559 993,79 грн. заборгованість за кредитом; 86 990,24 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За нормами ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язанння (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, згідно з умовами якого передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно п. 12, п. 12.3, п.12.3.1 іпотечного договору слідує, що за вибором іпотекодержателя застосується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки. Аналізуючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що порушуючи умови кредитного договору №1907/0408/88-010 від 14 квітня 2008 року, забезпеченням якого виступає іпотека, [PERSON] допустила заборгованість по такому, в зв»язку з чим вимоги позивача, до якого на відповідній правовій основі перейшло право вимоги за цим кредитним договором, суд знаходить обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню. Доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини, відповідачем суду надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Поряд з тим, суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 6090 грн. Виходячи з наведеного вище, на підставі ст.ст. 514, 516, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 1046, 1048, 1049,1050,1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 7, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved