Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між товариством та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00 % річних строком на 36 місяців з 20.11.2006 року по 19.11.2009 року. Оскільки відповідачем не виконувались умови договору, позивачем було пред'явлено позов про стягнення заборгованості. Рішенням Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 06.05.2008 року позовні вимоги задоволено та стягнено з відповідача 6641, 24 гривні. Вказане рішення набрало законної сили та судом було видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення. Виконавчий лист пред'явлено до виконання, але на теперішній час рішення суду не виконано. Посилаючись на те, що наявність судового рішення, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин за кредитним договором, станом на 17.12.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 7669,59 гривень. Пізніше позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких сума заборгованості складає 7886, 66 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК фіксування судового засідання матеріально-технічними засобами не проводилося. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних правових підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що за кредитним договором № 343 від 20.11.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00 % річних строком на 26 місяців до 19.11.2009 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання прийняти, належним чином використати та повернути кредитору вказані кредитні кошти у строки зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. В результаті невиконання відповідачем умов кредитного договору позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості та рішенням Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 06.05.2008 року у справі №2-494/08 з [PERSON] стягнено суму заборгованості та судові витрати. За вказаним рішенням було видано виконавчий лист та його пред'явлено до виконання, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження віл 04.12.2009 року. Рішення суду в примусовому порядку виконано не було, у зв'язку з чим позивачем було пред'явлено письмову вимогу відповідачу про повне виконання зобов'язання за кредитним договором та повернення заборгованості, про що свідчить копія вказаної вимоги. Відповідачем письмова вимога виконана не була, у зв'язку з чим станом на 10.02.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 7886, 66 гривень, яка складається з: процентів - 1130, 19 гривень та пені - 6756, 47 гривень. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у строки, передбачені договором. Таким чином, є усі підстави вважати відповідача таким, що порушив умови договору та має сплатити суму боргу. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України. З наведеного суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved