Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір від 19 лютого 2014 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 2 травня 2017 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 14416 грн. 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 297 грн. 45 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9856 грн. 22 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3100 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 662 грн. 68 коп. Позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість у розмірі 14416 грн. 35 коп. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 3). Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с. 47), до суду не з'явилася, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір від 19 лютого 2014 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який складається з анкети - заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, що становлять кредитний договір (а.с.7, 8, 9-32). Відповідачка своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір (а.с. 7). Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с.20). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 25). Відповідачка зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку невиконання зобов'язань по Договору, на вимогу Банка виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку (п. 2.1.1.5.5 та п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг) (а.с. 27). За умовами договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6). Крім того, у випадку виникнення прострочення зобов'язання на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобов'язань, передбачених п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник сплачує банку пеню, яка нараховується в день нарахування процентів за кредитом (п. 2.1.1.12.6.1) (а.с. 28, 30). Згідно п.2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором (а.с. 31). При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання договору від 19 лютого 2014 року. Таким чином між позивачем та відповідачкою виникли цивільні права та обов'язки, які вони врегулювали договором від 19 лютого 2014 року. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], заборгованість станом на 2 травня 2017 року становить 14416 грн. 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 297 грн. 45 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9856 грн. 22 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3100 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 662 грн. 68 коп. (а.с. 6). За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачка [PERSON] не оспорювала договір позики, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею, не надала суду доказів, що кредитний договір укладений проти її справжньої волі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачкою не надано доказів того, що вона договір не укладала, не отримувала кредитний ліміт на платіжну картку, не отримувала грошові кошти, своєчасно та в повному обсязі виконувала умови договору та не надала доказів про відсутність заборгованість чи про заборгованість у меншому розмірі. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідачка не погасила узятий нею кредит, не сплатила відсотків, а тому відповідно до зазначених вище норм цивільного законодавства ці суми підлягають стягненню з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2014 року у розмірі 14416 грн. 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 297 грн. 45 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9856 грн. 22 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3100 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 662 грн. 68 коп., що виникла станом на 2 травня 2017 року та заявлена позивачем в позовній заяві. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, які позивач зазначає у розмірі 1600 гривень як витрат на сплату судового збору, які підтверджуються платіжним дорученням (а.с. 38), суд виходить з того, що згідно з вимогами ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 14, 57, 60, 74, 88, 158, 197, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, -

Outcome: approved