Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі Позивач) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі Відповідач) заборгованість за кредитним договором в сумі 64159.09 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.12.2005 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний № K2TISE00000771 за умовами якого Відповідач отримав від Позивача кредит в сумі 12000 гривень. Пізніше на адресу Відповідача надійшла ухвала третейського суду від 02.02.2015 року про стягнення з Відповідача на користь Позивача 56289.81 грн., які нібито отримав Відповідач відповідно до [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки від 07.12.2012 року договір без номера у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 56501,80 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит передбачений договором. Проте, порушуючи [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки від 07.12.2012 року, Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобовязань і станом на 13.08.2015 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 64159.09 гривень, яка складається з: 23043.27 грн.-заборгованість за кредитом, 5842.35 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 6452.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 28821.36 грн.-штрафу. В судове засідання представник Позивача не прибув, але в заяві на імя суду просить справу розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, але в заяві просять справу слухати в їх відсутності, позовних вимог не визнають. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом із наданих позивачем доказів встановлено, що між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № K2TISE00000771 за умовами якого Відповідач отримав від Позивача кредит в сумі 12000 гривень. Пізніше на адресу Відповідача надійшла ухвала третейського суду від 02.02.2015 року про стягнення з Відповідача на користь Позивача 56289.81 грн., які нібито отримав Відповідач відповідно до [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки від 07.12.2012 року договір без номера у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 56501,80 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 25.03.2016 року визнано недійсною [PERSON] угоду Укладену між Позивачем та Відповідачем про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки від 07.12.2012 року. Вищезазначене рішення суду ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2016 року залишено в силі. Встановлені обставини підтверджуються: копією [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки від 07.12.2012 року , розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с.8-25), рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 25.03.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2016 року (а.с.66-69). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні Позивач посилаючись на нібито укладену з Відповідачем 07.12.2012 року [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки просить стягнути з Відповідача 64159.09 гривень за порушення умов [PERSON] угоди. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні укладена нібито [PERSON] угода від 07.12.2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 25.03.2016 року визнана недійсною. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків , крім тих , що повязані з його виконанням, тобто Позивач в силу закону не має права вимагати виконання недійсного правочину укладеного 07.12.2012 року. Враховуючи вищевикладене обґрунтування, та приймаючи до уваги, що Відповідач не укладав 07.12.2012 року з Позивачем [PERSON] Угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитної картки, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed