Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Публічне\~акціонерне товариство\~«Державний експортно-імпортний\~банк України»\~звернувся з\~позовною заявою\~до [PERSON],\~[PERSON] в\~якому просить\~стягнути заборгованість\~по процентам\~за кредитним\~договором № 55207С38 від 16.11.2007 року в розмірі 581,40 доларів США та судовий збір в розмірі 1\~762 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримала в судовому засідання. Представник відповідача позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що рішенням суду була стягнута з відповідача заборгованість по кредитному договору , тому стягненні процентів після винесеного рішення неможливо. Ухвалою судді від 28.02.2018 року відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 02.04.2018 року відповідно до поданої заяви [PERSON] розгляд справи призначений за правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 12.07.2018 року закрито підготовче провадження. Заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено, що 6 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» який надалі був перейменований в Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №55207С38 про надання останньому кредиту в сумі 100 000,00 доларів США на споживчі цілі. Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов'язалася погашати кредит щомісяця рівними частинами, починаючи з наступного місяця після одержання Кредиту у сумах, визначених графіком погашення кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця та сплачувати за користування кредитом відсотки у розмірі LIBOR (12m) +8,60 %, але не менше 14,0% річних щомісячно не пізніше 15 числа кожного місяця, але в усякому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 15 листопада 2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором з майновим поручителем [PERSON] був укладений Іпотечний договір від 16.11.2007 р. №55207238, що був посвідчений 16 листопада 2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2560, згідно якого в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, в іпотеку оформлений житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за номером 55, який знаходиться в м. Кіровограді по вулиці Шахтарській, заставною вартістю 707 000,00 гривень. Пунктом 2.3.1. кредитного договору передбачено, що кредит надається у готівковій формі. Платежі за кредитом здійснюються у доларах США з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому рахунку позичальника №2203600011829. Кредит надавався шляхом видачі готівкових коштів через касу Банку п. 2.3.2. кредитного договору. Згідно пункту 2.5.1 кредитного договору позичальник сплачуватиме банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п. п. 2.2.1. цього договору. Також, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] був укладений договір поруки №5 5207Р1 від 16 листопада 2007 року. Згідно п.п. 4.1.1. договору поруки кредитор має право вимагати від поручителя задоволення своїх вимог у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, суму кредиту, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання основного зобов'язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2010 року по справі № 2-2335/2010 позов АТ «Укрексімбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено - стягнуто солідарно заборгованості в розмірі 92 025,91 доларів США та судові витрати. На виконання рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда 23.06.2010 року виданий виконавчий лист про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, який переданий на виконання. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст. 81 ЩІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пунктом 6.1. кредитного договору № 55207С38 від 16.11.2007 року передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання повноважним представником банку та позичальником, набуття чинності гарантійними документами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору. Пунктами 2.6.2. укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення. В матеріалах справи наявна відсутня вимога АТ «Укрексімбанк» до відповідачки про дострокове повернення заборгованості по кредитному договору № 55207С38 від 16.11.2007 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2010 року по справі № 2-2335/2010 позов АТ «Укрексімбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено - стягнуто солідарно заборгованості в розмірі 92 025,91 доларів США та судові витрати (а.с.14-15). Звернувшись в суд з позовом про дострокове стягнення з [PERSON] та [PERSON] всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов'язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. Позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Це відповідає правовій позиції висловленій у постанові [PERSON] Верховного Суду України від 28.03.2018 року № 444/9519/12 та у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), та від 14 лютого 2018 року (№ 564/2199/15-ц). У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Позивачем позовна вимога про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми боргу, як передбачає ст. 625 ЦК України, не заявлялась. Окрім того представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, оскільки рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда винесено28.04.2010 року , а з позовом про стягнення заборгованості по процентам позивач звернувся 15.02.2018 року. В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 564/1752/15ц (провадження № 61-3987св18) зазначено, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України'). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За таких обставин, під час розгляду та вирішення справи в даних кредитних правовідносинах, судами правильно враховані умови та вищезазначені правові норми. Використовуючи своє право згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, шляхом предявлення 16.06.2011 року позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобовязання і відповідно змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами, який слід рахувати з 16.06.2011 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною є підставою для відмови у позові. Тому суд відмовляє в задоволення позову і з підстави пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає судові витрати покласти на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі ст.ст. 525, 526 ,610-612, 624,625,1049,1050,1054 ЦК України ,

Outcome: dismissed