Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» в особі представника [PERSON] звернулось до суду з цим позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив наступне. 22 жовтня 2012 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого був ПАТ КБ «Правекс-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 605RNCA122960001 (далі за текстом Кредитний договір), згідно якого Банк надав відповідачу споживчий кредит в сумі 99673,00 грн. зі сплатою 20,99 % річних на строк до 22.10.2017 р.. Цей кредит [PERSON] зобовязувався повертати шляхом внесення оплат рівними частинами щомісяця до 10 числа. В якості забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, цього ж дня між Банком та [PERSON]. було укладено договір поруки № 605RNCA122960001 згідно якого поручитель [PERSON] зобовязувалась солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань позичальником за кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідачі, незважаючи на неодноразові повідомлення про необхідність виконання умов договорів, не виконують взяті на себе зобовязання, позивач просить стягнути з них в солідарному порядку борг за кредитним договором станом на 26.10.16 р. в загальній сумі 64450,96 грн., яка складається з кредиту 34756,22 грн., процентів 16446,53 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту 7853,35 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту -5394,86 грн. У звязку з укладенням 31 травня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі за текстом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Правекс-Банк» (далі за текстом ПАТ КБ «Правекс-Банк») договору купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами №2, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». На підставі поданої суду ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заяви, ухвалою суду від 14 грудня 2017 року замість позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» було залучено до участі у справі його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за їх відсутності, був не проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу заочно за відсутності відповідачів за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання, крім обов'язку виконати взяті зобовязання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] 22 жовтня 2012 року було укладено Кредитний договір, за яким відповідач отримав, для споживчих цілей, кредит в сумі 99673,00 грн. під 20,99 % річних на строк до 22 жовтня 2017 року включно. Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами №2 від 31.05.2017 року право грошової вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до Графіку щомісячних платежів відповідач щомісяця зобовязувався погашати отриманий кредит зі сплатою процентів щомісяця не пізніше 10 числа наступного за звітним. Розрахунок заборгованості за договором № 605RNCA122960001 свідчить, що станом на 26.10.16 р. у відповідача [PERSON] перед позивачем була наявна заборгованість на загальну суму 64450,96 грн., яка складається з кредиту 34756,22 грн., процентів 16446,53 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту 7853,35 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту -5394,86 грн. Наявність простроченої заборгованості перед позивачем свідчить про неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів, а також вимагати розірвання цього договору. Виходячи з наведеної норми закону та наведених умов кредитного договору, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитом, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON]. заборгованості за кредитом в сумі 34756,22 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 16446,53 грн.. Що стосується стягнення пені, суд вважає необхідним зазначити таке. Положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач мешкає у населеному пункті, внесеному до переліку, на території якого проводиться антитерористична операція (див. розпорядження КМУ №1053 від 30.10.14 р. та розпорядження КМУ №1275-р. від 02.12.2015р.). Як вбачається із розрахунку заборгованості пеня була нарахована після 14 квітня 2014 року, що не відповідає наведеній вище нормі закону, отже в їх стягненні з відповідача слід відмовити. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 51202,75 грн. Що стосується вимог про стягнення цієї заборгованості з відповідача [PERSON], як солідарного боржника на підставі договору поруки, суд вважає необхідним зазначити таке. Судом встановлено, що того ж дня, коли було укладено кредитний договір з [PERSON]., між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 605RNCA122960001 згідно якого поручитель [PERSON] зобовязувалась солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань позичальником за кредитним договором. (див. п. 1.1 договору). Даним договором не встановлено строку дії поруки. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З наведеного йдеться, що порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Даний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором кредиту, [PERSON] перестав повертати кредит та проценти за його використання з серпня 2014 року, а саме з 10 серпня 2014 року дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням. В даному випадку відповідно до вимог договору поруки первісний позивач повинен був звернутись з позовом до [PERSON] протягом шести місяців починаючи з 10 серпня 2014 року, тобто до 10 лютого 2015 року включно. В іншому випадку порука припиняє свою дію з 11 лютого 2015 року. Позовна заява про стягнення заборгованості за кредитом солідарно з [PERSON] та [PERSON] датована 07 листопада 2016р, що свідчить про те, що первісний позивач звернувся до суду з позовом до поручителя не у зазначений строк, тому дія договору поруки припинилась ще 11 лютого 2015 року, а отже й позивач втратив субєктивне право вимагати повернення боргу від другого відповідача у справі, тому у задоволенні позову щодо солідарного стягнення суми боргу з [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial