Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що згідно договору б/н від 10.08.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 24% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач порушив умови договору та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому станом на 26.11.2013 року має прострочену заборгованість в розмірі 10 670 грн. 07 коп. Банк просить стягнути з відповідача 10 670 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі в розмірі 229грн. 40коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити в його задоволенні, так як позивачем було пропущено строк звернення до суду з таким позовом. Дав пояснення, що п.9.12. Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом терміну жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же термін, тобто і на термін дії кредитного ліміту, який відповідає терміну дії картки. Згідно п.3.1.4 вказаних умов дана картка продовженню не підлягає, заблокована від серпня 2009 року та була одноразовою на покупку товару, скористатися нею більше неможливо, що підтверджується довідкою банку від 01.04.2014 року. А тому право вимоги у банку виникло з вересня 2009 року, позов же був пред'явлений до суду в грудні 2013 року, тобто після спливу 4 років і 3 місяців, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] 10.08.2007 року підписав заяву, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта та Тарифами складає Договір між ним та банком (а.с. 8-12). При укладенні даного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. П.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг зазначає, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Договір містить положення, які регулюють порядок та умови погашення кредиту, заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісій за користування кредитом та інших платежів. П.9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же термін. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в судовому засіданні, свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, [PERSON], кредитні кошти в розмірі 4 000,00 грн. в порядку, передбаченому договором від 10.08.2007 року. Згідно ст.ст.1050 ч.2, 1054 ч.2 наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Оскільки відповідач своєчасно не погасив заборгованість за кредитним договором, станом на 26.11.2013 року виникла заборгованість в сумі 10 670грн. 07коп., з яких 3427 грн.15 коп. - заборгованість за кредитом, 4 684 грн. 36коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1812грн.37коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250грн.00коп. - штраф (фіксована частина), 496грн.19коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-7). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно копії заяви [PERSON] оформив кредитку «Товари в розстрочку». Як вбачається з довідки №1377964, виданої 01.04.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк», картка, видана [PERSON], є одноразовою на покупку товару і заблокована від серпня 2009 року, більше нею неможливо було скористатися. Це підтверджується також п.3.1.4 «Правил користування платіжною карткою», де зазначено, що термін дії карток миттєвого випуску продовженню не підлягає. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу А отже оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Суд, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, приходить до висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що оскільки відповідач надав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а поважних причин пропуску строків позовної давності позивачем суду не наведено та судом не встановлено, то суд вважає доцільним застосувати позовну давність до спірних відносин сторін, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст.257, 261 ч.5, 509, 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed