Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним вище позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DOZ2GK0000000005 від 12.09.2008 року у розмірі 4597,17 доларів США, що еквівалентно станом на 17.03.2015 року 102241,03 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат. На обґрунтування позову зазначало, що між банком та [PERSON] 12.09.2008 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 20825,21 доларів США із кінцевим терміном його повернення до 12.09.2023 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені в кредитному договорі, але умови договору не виконував, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з наведеним, станом на 17.03.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 4597,17 доларів США, що еквівалентно 102\~241,03 грн., з яких: 3506,41 доларів США - заборгованість за кредитом; 361,29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом 497,85 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом 2,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 11,24 доларів США - штраф (фіксована частина), 218,38 доларів США - штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Представником позивача суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про підтримання позовних вимог в повному обсязі. З заяви представника позивача також вбачається, що останній не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам\~ст. 169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» від 08.05.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12.09.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DOZ2GK0000000005, відповідно до якого банк зобов»язався надати останньому (позичальнику) кредитні кошти на строк з 12.09.2008 по 12.09.2023 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії (кредит) у розмірі 24203,36 доларів США на наступні цілі: 20825,21 доларів США на придбання нерухомості, з них 20000,00 доларів США на придбання нерухомості шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 600,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 122,84 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування мана на перший рік дії кредиту, 102,37 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, 3378,15 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору. Вказаний кредит позивачу надавався під 1,25% на місяць на суму залишу заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Відповідач зобов»язався погашати кредит за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) щомісячними платежами в сумі 355,72 доларів США згідно графіку погашення кредиту, який міститься в додатку № 2 до договору і є невід»ємною його частиною. Відповідно до п. 8.2. кредитного договору для виконання даного договору банком був відкритий позичальнику рахунок 29092059375995 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та інш.платежам. Відповідно до п.3.7 договору, при непогашенні кредиту в строки, зазначені п.п.2.3.3, 8.1, 8.1.1, 8.1.2 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченої сумі кредиту нараховується пеня відповідно до п.5.1. цих умов з дати виникнення простроченої заборгованості. П.5.1., 8.4. договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов»язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої П.5.3. договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250,00 гривень плюс 5,00 % від суми позову.. Відповідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов'язками Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.\~\~ Частиною 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 524 ЦК України\~зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.\~\~ Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3\~ст. 533 ЦК України\~передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 627 ЦК України\~закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до\~ст. 611 ЦК України. Згідно ст.ст.\~546,\~549,\~550 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до\~ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.\~530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач умови кредитного договору виконав і надав відповідачу кредитні кошти в сумі 20825,21 доларів США. Як вбачається з розрахунку заборгованності (а.с.5-7),\~\~[PERSON] належним чином не виконував зобов»язання за договором і з серпня 2014 року взагалі припинив належним чином виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, процентів за користування кредитом та винагороди. Згідно розрахунку, наданого позивачем (а.с.5-7), заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № DOZ2GK0000000005 від 12.09.2008 року станом на 17.03.2015 року становить 4598,17 доларів США, яка складається з наступного: 3506,41 доларів США - заборгованість за кредитом; 361,29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом 497,85 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом 2,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 11,24 доларів США - штраф (фіксована частина), 218,38 доларів США - штраф (процентна складова). Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2\~ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 17.03.2015 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 дол. США = 22,24 гривень. Таким чином, заборгованість за кредитно-заставним договором № DOZ2GK0000000005 від 12.09.2008 року станом на 17.03.2015 року становить: 3506,41 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 77982,55 грн. 361,29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 8035,09 грн. 497,85 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що еквівалентно 11072,18 грн. 2,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, що еквівалентно 44,48 грн. Що стосується нарахування штрафів, то суд не погоджується з нарахуванням позивачем штрафів на суму заборгованості, враховуючи наступне. Пунктом п. 5.3. кредитного договору передбачено нарахування штрафу, зокрема, в розмірі 5 % від суми позову. Позивачем нараховано даний штраф, в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності. Окрім того, пунктами 5.1., 5.3., кредитного договору передбачено стягнення штрафів та пені за порушення позичальником строків виконання грошового зобов'язання. Однак, за змістом\~статті 549 ЦК України\~пеня і штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Суд звертає увагу на те, що за порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем одночасно нараховано пеню та штрафи. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно - правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Крім цього суд звертає увагу на те, що за умовами договору штраф(фіксована частина) нараховується в гривнях, а відповідач просить стягнути вказаний штраф в доларах. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів за порушення грошових зобов'язань. Згідно ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Кредитний договір № DOZ2GK0000000005 від 12.09.2008 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги\~ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги\~ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також\~ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № DOZ2GK0000000005 від 12.09.2008 року в розмірі 4367,55 доларів США, що станом на 17.03.2015 року еквівалентно 97134,31 гривень, з яких: 3506,41 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 77982,55 грн. 361,29 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 8035,09 грн. 497,85 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що еквівалентно 11072,18 грн. 2,00 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, що еквівалентно 44,48 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в розмірі 11,24 доларів США - штраф (фіксована частина), 218,38 доларів США - штраф (процентна складова), суд вважає необхідним відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими, з підстав, що були викладені вище. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз»яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 971,34 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (95 %). Решту судового збору в сумі 51,07 гривень слід залишити за позивачем. Крім цього з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов»язані з розглядом справи у зв»язку з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 630,00 грн., що також підтверджується матеріалами справи.

Outcome: partial