Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 12.12.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало із відповідачем кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, станом на 30.06.2017 року за ним утворилася заборгованість на суму 40\~507,40 грн., яку банк просив стягнути та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте, надав суду письмову заяву згідно якої просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, про що свідчить повідомлення в газеті, що передбачено ч. 9 ст. 74 ЦПК України, та вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1055 ЦК України\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Судом встановлено, що 12.12.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір, за яким відповідач одержав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і на умовах його повернення у строк, що відповідає строку дії платіжної картки\~(а.с. 8-33). Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови і правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою\~(а.с.10-33). У відповідності до Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг клієнту, тобто [PERSON], Банк відкрив картковий рахунок, вид і строк дії якого визначені в заяві і пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку». Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався «Умовами та правилами надання банківських послуг» на підставі яких Відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати за користування кредитом. Також передбачена можливість, односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк (а.с. 10-33). Відповідач при оформленні заяви про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки, зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг\~(а.с. 8-9). Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконував та станом на 30.06.2017 року за ним утворилася заборгованість на загальну суму 40 507 грн. 40 коп., з яких 485 грн. 19 коп. складає заборгованість за кредитом, 32 777 грн. 10 коп. - заборгованість за процентами, 4 840 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частка), 1\~905 грн. 11 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). Згідно ст.\~625\~та ст.\~1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто кредитного договору, а саме; прострочено повернення заборгованості по кредиту і не виконано обов'язків позичальника, в зв'язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, відсотків, комісії та штрафу. Водночас, ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зміст наведеної норми закону, зводиться до того, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України у своїй постанові № 6-2003цс від 21.10.2015 року про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду про яке просить застосувати позивач за даним позовом не може бути застосовано до відповідача. Такий правовий висновок Верховного Суду України відповідно до ч.2\~ст.214 ЦПК України\~має бути врахований судом під час ухвалення рішення. Ураховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 485 грн. 19 коп., стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 32 777 грн. 10 коп., 4 840 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а всього 38 102 грн. 29 коп. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (94,06%). У відповідності до роз'яснень, викладених в п. 35 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша\~ст. 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. За таких обставин слід стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на користь позивача в розмірі 1504 грн. 96 коп. та 420 грн. витрат повязаних з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача. На підставі\~ст. 61 Конституції України, ст.ст.\~526,\~530,\~536,\~549,\~611,\~625,\~634,\~1050,\~1054,\~1055 ЦК України,

Outcome: partial