Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» 18 серпня 2015 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №005-15041-021107 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 02 листопада 2007 року у розмірі 7500 гривень 94 копійки, посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві представник позивача просить суд розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача в судове засідання проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, підтвердила факт, що укладала з ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір на умовах визначених в ньому, підписувала його, грошові кошти отримала, заперечень щодо розрахунку заборгованості до суду не надала. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 2007 року між ТОВ «КБ «Дельта» та [PERSON] було укладено договір №005-15041-021107 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого, банк відкриває держателю картковий рахунок в національний валюті України гривні, оформляє та надає в користування клієнту платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa лояльний, що міститься в додатку №1 до цього договору, та згідно з умовами цього договору і правил. Пунктом 1.3. договору №005-15041-021107 на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 02 листопада 2007 року передбачено, що банк надає держателю кредит шляхом відкриття держателю відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 гривень та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2508,00 грн. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Перегляд та/або зміна ліміту кредитної лінії здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур банку та умов цього договору. Банк самостійно не більше одного разу на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода до договору про зміну ліміту кредитної лінії сторонами не складається. Інформація щодо зміни розміру кредитного ліміту та строків уведення в дію зазначаються у щомісячній виписці та/або текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону. Згідно з п. 1.4 вказаного договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Відповідно до п. 2.1, 2.3 кредитного договору, моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів, передбачених тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. Держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах. Згідно з п. 3.6, 3.7 договору №005-15041-021107 на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 02 листопада 2007 року, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах. Обов'язковими складовими обов'язкового мінімального платежу є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов тарифів до складу обов'язкового мінімального платежу можуть включатися інші платежі. У разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені правилами та тарифами. Відповідно до п. 5.2 вказаного договору, цей договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Згідно зі ст. ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Відповідно до п. 1.2 статуту Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Дельта Банк» №2 від 30 січня 2012 року, погодженого національним банком України 22 червня 2012 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», яке набуло статусу юридичної особи з моменту внесення 14 лютого 2006 року запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. З наданого представником позивача ПАТ «Дельта Банк» розрахунку заборгованості, вбачається, що станом на 16 липня 2015 року, заборгованість відповідача за договором №005-15041-021107 на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 02 листопада 2007 року, складає 7500 гривень 94 копійки, яка складається з: тіла кредиту - 3033 гривні 36 копійок; простроченого тіла кредиту - 526 гривень 79 копійок; заборгованості за відсотками - 3940 гривень 79 копійок; заборгованості за комісіями - 0 гривень 00 копійок. Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягають задоволенню, стягненню з відповідача [PERSON], у зв'язку з невиконанням умов договору №005-15041-021107 на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 02 листопада 2007 року, підлягає стягненню на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 16.07.2015 року у загальному розмірі 7500 гривень 94 копійки. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням того, що позивача станом на дату подачі позовної заяви до суду, а саме 18.08.2015 року, було звільнено від сплати судового збору відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у редакції яка діяла на час подання позовної заяви, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved