Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], у якій просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № K2H0R004550418 від 20.11.2006 року в розмірі 32825,55 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 10000,00 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] 3200,00 грн. витрат на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 20.11.2006 року [PERSON] отримав в ПАТ «КБ «ПриватБанк» кредит на загальну суму 4553,10 грн., зі сплатою 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 20.11.2007 року. Вимоги до відповідача-позичальника, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ Акцент-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. В порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого за кредитом утворилася заборгованість в загальному розмірі 42825,55 грн., що стало підставою для звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, завчасно письмовою заявою сповістила про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення проти позову де зазначив, що останні сім років він не отримував жодних кредитів у банківських установах, а ті, що брав раніше вже давно сплатив. Припускає, що з боку позивача має місце фальсифікування документів та його особистого підпису. Просив суд призначити експертизу з питанням щодо справжності його підпису на документах доданих до позовної заяви. Батько [PERSON] [PERSON] надіслав на адресу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська листа у якому сповістив, що його син [PERSON] страждає на хронічну психічну хворобу шизофренія, є інвалідом ІІ групи. 15.03.1984 року його, як батька, було призначено опікуном над його сином [PERSON], а останнього ще в січні місяці 1984 року, коли син знаходився на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні, Ірпінський міський суд Київської області визнав недієздатним про що ухвалив рішення. Враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причин не повідомили, своїх представників до суду не направили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності не надсилали, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, на підтвердження своїх позивних вимог до позичальника, ПАТ КБ «ПриватБанк» надає копію кредитного договору № K2H0R004550418 від 20.11.2006 року, з якого вбачається, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) 20.11.2006 року отримав у позивача кредит на загальну суму 4553,10 грн., зі сплатою 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 20.11.2007 року (п.п. 1.1). Сторони також погодили (п.п. 1.1 1.3), що погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно в період сплати кожного місяця шляхом надання позичальником банку коштів (щомісячного платежу) в розмірі 454,97 грн. для погашення боргу, відсотків, винагороди, комісії, а також інших обумовлених договором платежів. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ Акцент-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідач належним чином не виконував своїх зобовязань за кредитним договором щодо своєчасного погашення кредиту, в результаті чого станом на 24.10.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 42825,55 грн., яка складається з: 4553,12 грн. заборгованості за кредитом; 17023,57 грн. заборгованості по процентам; 21248,86 грн. пені. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні. Як вбачається із довідки серії КИО-1 № 129270 [PERSON] є інвалідом ІІ групи через захворювання отримане під час проходження військової служби. Рішенням виконкому Вільненської сільської ради народних депутатів Макарівського району Київської області від 15 березня 1984 року № 3 [PERSON] було призначено опікуном над його сином [PERSON]. Копії рішення про визнання відповідача недієздатним на адресу суду ані самим відповідачем, ані його опікуном надано не було. За повідомленням голови Ірпінського міського суду Київської області від 19.10.2015 року не вбачається можливим надання на адресу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська згаданого судового рішення про визнання відповідача недієздатним, через пожежу у архіві Ірпінського міського суду, що мала місце у 2004 році. Не має вищевказаного рішення Ірпінського міського суду і у розпорядженні Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області, про що на адресу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська було надано письмового листа від 04.01.2016 року за вих. № 1. Статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Статтею 41 ЦК України передбачено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд доходить до обґрунтованого висновку, що станом на 20.11.2006 року позичальник [PERSON] не мав права вчиняти правочин - кредитний договір № K2H0R004550418 від 20.11.2006 року, оскільки таким правом був наділений лише його батько, як опікун, а тому у задоволенні предявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позовну необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed