Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач або ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 02 вересня 2014 року у розмірі 13940,31 грн., та судові витрати у сумі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 02 вересня 2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 4773,64 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Однак позичальник належним чином не виконала зобов'язання, покладені на неї, у зв'язку з чим станом на 03 липня 2017 року має заборгованість 13940,31 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] була повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином (згідно поштового повідомлення яке повернулось до суду виклик суду отримала 11 січня 2018 року) до судового засідання не з'явилась, і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки, суд ухвалив, слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 02 вересня 2014 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт про надання кредиту у розмірі 4773 гривень 64 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт погашення заборгованості повинно здійснюватися у встановленому банком (позивачем) порядку, а саме: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, позичальник (відповідач) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В ч.1 ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно п. 1.1.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторони погодили зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання [PERSON] кредиту, а саме: проценти на 155,68 гривень, комісію на 118,82 гривень, пеню на 0,0 гривень, штраф на 309,33 гривень. Згідно п.2.1 Генеральної угоди банк надає відповідачу строковий кредит в сумі 4773,66 гривень на строк 24 місяці, з 02 вересня 2014 року по 30 вересня 2016 року шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжку картку, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит, сплатити відсотки. Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, останній має сплати штраф у відповідності до Генеральної угоди. Відповідно до п. 2.3 Генеральної угоди, для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку згідно з п. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п. 2.5 Генеральної угоди, позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, процентів, винагороду у відповідності з Генеральною угодою і Умовами та правилами. Згідно з п. 2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Однак, у порушення умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідач свої зобов'язання не виконувала в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 03 липня 2017 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 13940 гривень 31 копійок, з яких: 4773 гривень 66 копійок заборгованість за кредитом; 2472 гривень 74 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом; 6110 гривень 08 копійок заборгованість за пенею та комісією; 583 гривень 83 копійок штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. У той же час, суд частково погоджується з даним розрахунком виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14цс, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладався сторонами 02 вересня 2014 року, відповідач після отримання кредиту у сумі 4773,64 грн. зобов'язання за кредитним договором не виконала. Жодного платежу щодо погашення суми заборгованості не здійснила. Тому, оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з 02 вересня 2014 року, а до суду позивач звернувся лише 08 серпня 2017 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача має бути стягнута пеня у сумі 2100,34 грн. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафу: 583,83 грн. - штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди суд вважає необхідним зазначити наступне. Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлено, що при порушені позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобов'язаннями, строк яких настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 583,83 грн. Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафу має бути відмовлено. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON]. дійсно не виконала зобов'язання за договором від 02 вересня 2014 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 4773,66 грн., заборгованості по процентам 2472,74 грн. та заборгованості за пенею у сумі 2100,34 грн., підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1072,64 грн.

Outcome: partial