Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 11450,41 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що 20.08.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору. Відповідач не сплатила своєчасно Банку кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображені у Розрахунку заборгованості за договором. У звязку з зазначеними порушеннями, станом на 17.12.2017 року існує заборгованість по кредитному договору в розмірі 11 450,41 грн., яка складається з наступного: 1) 1221,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2) 10162,28 грн. пеня; 3) 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 4) 521,42 грн. штраф (процентна складова). Відповідач на даний час ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором, заборгованість не погашає. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 20.08.2012 року [PERSON] (яка у подальшому змінила прізвище на «Перчак») отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов кредитного договору позивач свої зобовязання виконав, а саме надав відповідачу кредит у визначеному розмірі. Відповідач була ознайомлена з Анкетою-Заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача. В порушення умов Кредитного договору, відповідач своїх договірних зобов'язань не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 17.12.2017 року існує заборгованість по кредитному договору в розмірі 11 450,41 грн., яка, згідно наданого позивачем розрахунку, складається з наступного: 1) 1221,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2) 10162,28 грн. пеня; 3) 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 4) 521,42 грн. штраф (процентна складова). Вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивачем не заявлено. Правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не оспорювалась, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено. Разом з тим, щодо нарахування позивачем штрафів (фіксована частина, процентна складова) слід враховувати наступне. Зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що неустойка (пеня і штраф) нараховуються за одне і те ж порушення несвоєчасне виконання зобов'язань. Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 521,42 грн. - штраф (процентна складова) за таке ж саме порушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. З огляду на наведене, відсутні підстави для стягнення штрафів - фіксованої частини (500 грн.) та процентної складової (521,42 грн.), оскільки діючим законодавством не передбачена подвійна відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Визначена позивачем сума пені 10162,28 грн. не відповідає умовам договору та значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту (1930,90 грн.). Так, згідно доданого до позовної заяви Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» пеня визначена в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Застосовуючи зазначену ставку пені до суми заборгованості згідно наданого позивачем розрахунку, суд визначає розмір пені в сумі 4048,30 грн. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх збитків, співвідношення з якими може бути враховано під час вирішення питання про стягнення пені (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Виходячи з принципу пропорційності та з метою досягнення справедливого балансу інтересів сторін, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 2000 грн. На підставі вищевикладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 3221,03 грн., що складається з наступного: 1)1221,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2)2000,00 грн. заборгованість за пенею. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє. Документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно частині задоволених вимог - в розмірі 495,66 грн.

Outcome: partial