Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову зазначено, що 31.07.2007 р. між сторонами у справі було укладено договір №\~ZPJ0G100000021, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 33170 доларів США строком до 31.07.2037 р. та зобовязався повернути вказані кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені договором. Але [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором не виконав, через що виникла заборгованість, яка станом на 24.12.2015 р. становить 33539,78 доларів США, що еквівалентно 771079,51 грн. та складається з: 25383,49 доларів США заборгованості за кредитом; 4122,51 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом; 793,60 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом; 1632,69 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів: 10,87 доларів США його фіксована частина та 1596,61 грн. процентна складова. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги та, посилаючись на вимоги ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р. станом на 24.12.2015 р. у сумі 33539,78 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.12.2015 р. складає 771079,51 грн. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнав частково, не погодився із розміром предявленого позову. В обґрунтування своїх заперечень надав суду копію заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2010\~р. про стягнення з нього заборгованості за спірним кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнутої заборгованості та розірвання вказаного договору. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною першою статті 626 ЦК України цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 31.07.2007 р. між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (а.с. 16) та [PERSON] був укладений кредитний договір №\~ZPJ0G100000021 (а.с. 10-12). Відповідно до розділу 7 укладеного договору банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 31.07.2007 р. по 31.07.2037 р. включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 33170 доларів США: на покупку житла 24800 доларів США і 8370 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове повернення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2. договору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором не виконав, через що виникла заборгованість, яка станом на 24.12.2015 р. становить 33539,78 доларів США, що еквівалентно 771079,51 грн. та складається з: 25383,49 доларів США заборгованості за кредитом; 4122,51 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом; 793,60 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом; 1632,69 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів: 10,87 доларів США його фіксована частина та 1596,61 грн. процентна складова (а.с. 5-9). Крім того, за доводами позивача, [PERSON] через порушення відповідачем своїх зобовязань має право відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення усієї суми кредиту за спірним договором. Водночас, під час розгляду справи було встановлено, що в проваджені Заводського районного суду м.\~Запоріжжя перебувала цивільна справа № 2-639/2010 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. За результатами розгляду вказаної справи, 29.03.2010 р. судом було постановлено заочне рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р. у розмірі 29586,41 доларів США, що еквівалентно 236987,15 грн. В рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором цим судовим рішенням було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру № 6, яка розташована за адресою: м.\~Запоріжжя, вул. Історична, б. 31, яка належить [PERSON], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк». Також цим судовим рішення було розірвано кредитний договір №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р., укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с. 84). Заочне рішення у цивільній справі № 2-639/2010 набрало законної сили 09.04.2010 р. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК України). Тому при розгляді цієї справи суд враховує, що з мотивувальної частини заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2010 р. у справі № 2-639/2010 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що судом встановлений факт порушення відповідачем умов кредитного договору №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р. та існування заборгованості 29586,41 доларів США, яка складалась з: поточної заборгованості за наданим кредитом 277,42 доларів США, простроченої заборгованості за наданим кредитом, заборгованості за відсотками 3473,34 доларів США, заборгованості з пені 7756,65 доларів США. Загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитом, зазначена у судовому рішенні від 29.03.2010 р. свідчить про те, що банк та той час скористався правом дострокового повернення позичальником всієї суми кредиту. Розрахунок заборгованості позичальника, наданий позивачем у цій справі (а.с. 5-6), також свідчить про вказаний факт. Резолютивна частина вказаного рішення містить припис як щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р., так і звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором. Враховуючи викладене, судом у справі № 2-639/2010 було вирішено питання щодо дострокового повернення [PERSON] заборгованості за спірним кредитним договором. До суми заборгованості, яку вказав суд при звернені стягнення на предмет іпотеки, увійшла і прострочена, і поточна заборгованість за кредитом. Проте, предявляючи у березні 2016 року позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р., позивач вдруге послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, що, на думку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», є підставою для дострокового стягнення заборгованості за кредитом, стягнення пені та штрафів відповідно до його умов. За таких умов при розгляді цієї справи суд враховує обставини, встановлені заочним рішенням суду від 29.03.2010 р. у справі № 2-639/2010, та наслідки її розгляду, визначені судовим рішенням, яке набрало законної сили. З пояснень представника позивача та відповідача під час розгляду справи випливає, що вимоги кредитора не було задоволено шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки через наявність у відповідача неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], б. 31, кв. 6. При цьому, в обґрунтування предявленого у цій справі позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» послався на норми, що регулюють договір позики, а саме ? вимоги ст. 1050 ЦК України щодо дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, стягнення комісії, пені та штрафів відповідно до умов кредитного договору станом на 24.12.2015 р. За таких обставин суд зауважує, що статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобовязань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобовязань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-939цс15. Під час розгляду справи встановлено, що спірний кредитний договір №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р. не містить умов, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення позичальником зобовязань після його розірвання. Враховуючи викладене, дія вказаного кредитного договору була припинення після набрання заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2010 р. законної сили, тобто 09.04.2010 р., оскільки цим судовим рішенням передбачено розірвання кредитного договору. При цьому саме цим судовим рішенням встановлений спосіб виконання зобовязання, яке виникло на підставі кредитного договору №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007\~р. За таких обставин, після розірвання кредитного договору №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007 р., цей договір не може породжувати нових зобовязань, оскільки такі умови не були прямо передбачені сторонами при його укладанні. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). При звернені до суду у 2010 році з позовом до [PERSON], позивач самостійно обрав спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та розірвання кредитного договору. Тому суд враховує, що після розірвання спірного кредитного договору між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], умови цього договору припинили свою дію незалежно від припинення самого цивільного зобовязання, тому підстав для задоволення вимог позивача на підставі статей 1050, 1054 ЦК України та стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі поточної та простроченої, заборгованості по процентам та комісії за користування кредитними коштами, пені та штрафів відповідно до умов договору станом на 24.12.2015 р., відсутні. Крім того, щодо порядку виконання зобовязання суд зауважує на таке. Враховуючи набрання законної сили рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2010 у справі № 2-639/2010, виконання цивільного зобовязання, яке виникло на підставі кредитного договору між сторонами №\~ZPJ0G100000021 від 31.07.2007\~р., повинно відбуватися відповідно до зазначеного судового рішення про задоволення позовних вимог ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме ? зверненням стягнення на предмет іпотеки. Вказаний спосіб захисту цивільного права був самостійно обраний позивачем. В іншому випадку стягнення суми боргу за тим самим договором у справі, що розглядається, може призвести до подвійного стягнення боргу за одним цивільним зобовязанням. Крім того, позивачем не надано жодного документа щодо стану виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вказаного вище рішення суду у справі № 2-639/2010. За наведеними обставинами суд не вбачає підстав для закриття провадження у цій справі відповідно до п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у звязку з тим, що предметом судового розгляду у справі № 2-639/2010 були вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Приймаючи до уваги, що судове рішення постановлено не на користь позивача, витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed