Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.03.2011 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором. Станом на 31.01.2017 відповідач [PERSON] порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору та допустила заборгованість в розмірі 42580,47 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 3512,05 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 33214,59 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3350,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2003,83 грн., які просить стягнути в судовому порядку. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, оскільки позовна заява подана через 3 роки з моменту закінчення позовної давності, перебіг якої розпочався 26.03.3013. Крім того, вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути його до подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те ж саме правопорушення, в зв'язку із чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явився, не дивлячись на своєчасне та належне повідомлення про розгляд справи, в матеріалах справи є його клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та поясненнях на заперечення до позовної заяви. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, з підстав викладених в письмових запереченнях до позову. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.03.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). Відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] кредиту від 11.03.2011 року складається з заяви-анкети, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, тарифів, що підтверджується підписом відповідача [PERSON] на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. На підставі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно тарифів банку з обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», пільговий період діє до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості). Згідно із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» по договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] кредиту від 11.03.2011 року [PERSON] зобов'язана повернути кредит, сплачувати проценти у розмірі 2,5% на місяць. Розмір обов'язкового щомісячного платежу становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості). Водночас п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Встановлено, що на виконання зобов'язання за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] кредиту від 11.03.2011 було відкрито рахунок, випущено картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використання кредитного ліміту. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти строк дії кредитної картки до останнього дня 06/2016 року (а.с.88). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно до положень ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, у даному разі початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів має обчислюватися зі спливом строку виконання чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця, вказаного на картці, яким є останній день червня 2016 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому суд не вважає, що сторонами встановлено позовну давність у 50 років щодо вимог банку про повернення кредиту, оплати процентів, сплати неустойки відповідно до п 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг з огляду на наступне. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-757 цс15. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 29.03.2017( згідно штампу вхідної кореспонденції) з позовною вимогою про повернення кредиту в повному обсязі в межах трьохрічного строку позовної давності, який слід обчислювати у спірному випадку з 01 липня 2016 року. За таких обставин заява про застосування строку позовної давності до основного зобов'язання за кредитним договором не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено та вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором без номеру від 11.03.2011 року, укладеним із [PERSON], що внаслідок невиконання нею своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2017 року сума загальної заборгованості становить 42580,47 грн., з яких 3512,05 грн. - заборгованість за кредитом; 33214,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3350,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2003,83 грн. - штраф (процентна складова). Зазначений розмір заборгованості не спростований відповідачем, однак, суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені (нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено) з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.546 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Положенням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем заявлене клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог, а тому з нього підлягає стягненню пеня у межах строку позовної давності у розмірі, меншому, ніж вказано в позові, а саме: 3350,00 грн. (пеня станом на день звернення до суду 29.03.2017 року) - 2250,00 грн. (пеня станом на 29.03.2016 року) = 1100,00 грн. Таким чином, після застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені, заборгованість [PERSON] за пенею буде складати 1100,00 грн. Що стосується вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо одночасного стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафу у вигляді (фіксованої частини та процентної складової) суд приходить до наступних висновків. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених відсотків та комісії. А пунктом 1.1.5.23 Умов та правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду позивачем в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафів, а тому вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача [PERSON] штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 2003,83 грн. задоволенню не підлягає. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що станом на 31.01.2017 року сума загальної заборгованості [PERSON] за кредитним договором без номеру від 11.03.2011 року становить 37826 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 64 копійки, з яких: 3512,05 грн. - заборгованість за кредитом; 33214,59 грн. - заборгованість за процентами; 1100 грн. - заборгованість за пенею, які підлягають стягненню з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у сумі 1421, 44 грн. - пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 546, 549, 611, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial