Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ БАНК» далі (Банк) 30.07.2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики. Свої позовні вимоги Банк обґрунтовує тим, що 21.04.2012 року між ним та [PERSON] укладено договір кредиту, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 3193,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між Банком кредитно - заставний договір (далі Договір). Відповідач був ознайомлений і згодний з умовами надання кредиту про що свідчить його підпис у договорі. Згідно умов Договору він складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення кредиту здійснюється шляхом надання Банку грошових коштів, які складаються з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інших витрат. Станом на 15.07.2014 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у сумі 9369,46 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3193,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3,66 грн., заборгованості за комісією у сумі 1628,43 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 3622,01 грн., штрафів у сумі 500,00 грн., та 422,36 грн. Посилаючись на вищевикладене Банк просить стягнути заборгованість з [PERSON] та покласти на нього судові витрати, понесені Банком при пред'явленні позову. [PERSON] подав зустрічний позов про визнання кредитного договору від 21.04.2012 року недійсним, посилаючись на те, що у момент його укладання не міг керувати своїми діями та не усвідомлював значення своїх дій внаслідок психічної хвороби. В судовому засіданні представник Банку первісний позов підтримав та просив його задовольнити. Вимоги за зустрічним позовом не визнав та вважав, що відсутні законні підстави для визнання договору недійсним, оскільки відповідач уклав спірний договір особисто, поставив свої підписи, виявив волю на його укладення, визнав його умови, не визнаний недієздатним. Крім того, наголошує на тому, що [PERSON] описав обставини підписання ним договору, вважає договір дрібним побутовим, зауважує, що укладеним договором [PERSON] розпорядився кредитними коштами та дав письмове розпорядження про перерахування кредитних коштів Фізичній особі - підприємцю [PERSON] за придбані двері. [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, зазначаючи, що оспорюваний договір є недійсним. Просили задовольнити зустрічний позов та визнати договір позики недійсним на підставі ст. 225 ЦК України. [PERSON] при цьому пояснив, що 21.04.2012 року отримав від невідомої дівчини пропозицію про придбання металевих дверей із значною знижкою. Дівчина посадила його у машину, привезла у офіс, де було багато дверей, він підписав папери, які, як йому пояснили, дають йому право на знижку, при цьому сфотографували із пластиковою карткою, яку він не отримав. На зворотній шлях додому йому дали п'ять гривень і він з зупинки громадського транспорту «вул.Рельєфна» повернувся додому. [PERSON] стверджує, що двері йому не поставлені, він більш ніколи не зустрічався з особами, які пропонували йому двері. Третя особа: фізична особа - підприємець [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, а тому суд розглядає справу на його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що основний позов задоволенню не підлягає, зустрічний позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21.04.2012 року між Банком та [PERSON] укладено договір кредиту, за яким [PERSON] у вигляді підписання заяви позичальника №А261RX71310032. За договором [PERSON] отримав кредит у розмірі 3193,00 грн. з метою придбання дверей вхідних металевих вартістю 3500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.87-89). В той же день 3100,00 грн. перераховані ФОП [PERSON] (а.с.93). Згідно даних акту судово - психіатричної експертизи № 632 від 06.11.2014 року, у період укладання кредитного договору від 21.04.2012 року [PERSON] виявляв ознаки психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії, епізодичне протікання, стійкий дефект особистості. В силу чого він у період складання договору кредиту від 21.04.2012 року не міг розуміти своїх дій та керувати ними (а.с.50-57). Статею 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. На думку суду, висновок про недійсність договору ґрунтується не виключно лише на висновку судово-психіатричної експертизи. Судом встановлені інші обставини у справі, які дають підстави вважати, що [PERSON] вчинив спірний правочин у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Зазначене, зокрема, вбачається з довідки до акту МСЕК про те, що [PERSON] є інвалідом другої групи та є непрацездатним (а.с.34). [PERSON] багато років страждає на психічну хворобу з 1985 року, перебуває на обліку у Комунальній установі «Обласна психіатрична лікарня» та потребує постійного підтримуючого лікування (а.с.35). Крім того, слід зауважити, що здатність психічно хворої людини доволі чітко, на рівні своєї можливості, описати подію, - не свідчить про розуміння нею своїх дій щодо укладання договору кредиту. Спірний договір не є дрібним побутовим з огляду на розмір пенсії [PERSON], яка у період укладання договору дорівнювала 838,00 грн., що вбачається з довідки №4271, виданої УПФУ в Шевченківському районі м.Запоріжжя (а.с.70). Таким чином, вимоги за зустрічним позовом є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а відтак первісний позов не підлягає задоволенню. Вимога Банку про обов'язкове застосування реституції, яка передбачена ст. 1057-1 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки на момент виникнення правовідносин, у квітні 2012 року зазначена норма права не існувала. Цивільний Кодекс України доповнений цією статтею 02.10.2012 року. Крім того, реституція за своїм правовим змістом є поверненням сторін у первісний стан. Проте, [PERSON] гроші готівкою не отримав, Банк перерахував кошти іншій особі, яка мала поставити [PERSON] певний товар. Відповідачем та третьою особою на підставі належних доказів не спростоване ствердження [PERSON] про те, що двері йому не поставлені. Суд, враховуючи правовий зміст ст. 84 ЦПК України, стягує витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 2900,00 грн., з відповідача. Витрати підтверджені розрахунком вартості правової допомоги, квитанцією та актом (а.с.80-82).

Outcome: approved