Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.08.2007 року, [PERSON] 23.08.2007 року отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, пам'яткою клієнта складає між ним та банком Договір, й підтверджується підписом у заяві. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 30.07.2013 року має заборгованість у розмірі 31876,03 грн., яка складається з: 6998,95 грн. - заборгованість за кредитом; 22882,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1494,10 грн. - штраф (процентна складова). З урахуванням наведеного та з посиланням на статті 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України позивач просив суд: стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 31876,03 грн. за кредитним договором №б/н від 23.08.2007 року, а також судові витрати (а.с.2-3). Представник позивача - Лук’янчук В.Л., діючі на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог банку. Представник відповідачки - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до його довірительки, вважав вимоги необґрунтованими, просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що між позивачем та відповідачкою, дійсно був укладений депозитний договір №SAMDN26000700071892 (вклад «Стандарт» + карта «Универсальна»), за яким [PERSON] була отримана кредитна картка «Універсальна» [NUMBER], про отримання якої свідчить підпис відповідачки. Однак жодного підпису про ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, пам'яткою клієнта [PERSON] підписано не було. Таким чином між позивачем та відповідачкою не виникли кредитним правовідносин. Заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача та її представника, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши усі наявні у справі докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 23.08.2007 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений депозитний договір №SAMDN26000700071892 (Вклад «Стандарт» + карта «Універсальна») Відповідно до укладеного договору, Клієнт ( відповідачка по справі [PERSON]В.) передала Банку (позивачеві) грошові кошти у розмірі 6800 доларів США (вклад) на строк 3 місяці до 23.11.2007 року (включно). Пунктом 20 вищезазначеного договору №SAMDN26000700071892 (Вклад «Стандарт» + карта «Універсальна») передбачено, що Банк надає вкладнику кредитну карту «Універсальна» [NUMBER], зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 7000 грн., зі сплатою за користування 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с.8, зворот). Посилаючись на положення цього пункту договору, представник позивача у судовому засіданні стверджував, що між сторонами по справі був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачці була видана кредитна картка «Універсальна» [NUMBER]. У пункті 21 зазначено, що умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, Пам'ятка клієнта є додатком до даного договору. Тобто складовою договору кредитування є Умови та правила надання банківських послуг. Також, у цьому пункті зазначено, що «Я ознайомлена та погоджуюся з умовами кредитування, які були надані мені у письмовій формі. Своїм підписом підтверджую факт надання мені повної інформації у письмові формі у відповідності зі ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (а.с.8, зворот). Такі письмові Умови були додані позивачем до матеріалів цивільної справи. Однак, особистий підпис [PERSON], що підтверджує факт ознайомлення із цими Умовами та Правилами надання послуг - відсутній. На зворотній стороні договору №SAMDN26000700071892 (Вклад «Стандарт» + карта «Універсальна») є два підписи [PERSON] : один підпис про отримання картки «Універсальна» та ПІН-коду, а другий: про отримання одного примірнику договору, тобто договору №SAMDN26000700071892. Тобто, як у самому договорі №SAMDN26000700071892 (Вклад «Стандарт» + карта «Універсальна»), так і в Умовах та правилах надання банківських послуг, що були додані позивачем до матеріалів цивільної справи, відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення та погодження з умовами та правилами надання банківських послуг за карткою «Універсальна». У судовому засіданні, [PERSON] не спростовуючи факту отримання кредитної картки «Універсальна» та користування грошима, що знаходилися на рахунку, зазначала, що не ознайомлювалася та не надавала погодження на користування цими грошима за визначеними позивачем умовами: певними процентами за користування, застосування штрафних санкцій, тощо). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що порушена вимога, передбачена ч. 4 ст. 203 ЦК України щодо укладання кредитного договору у письмовій формі, а відтак, з урахуванням ч. 2 ст. 1055 ЦК України, договір про надання банківських послуг ( кредитний договір) між ПАТ КБ «ПриватБанк» й [PERSON] є нікчемним. Позивач не довів укладення між сторонами по справі кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Так, за ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак, позивачем на були заявлені вимоги щодо повернення [PERSON] кредитних коштів від ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ч.1 ст. 236 ЦК України або з інших правових підстав. Враховуюче усе вищевикладене у сукупності, враховуючи засади диспозитивності та меж судового розгляду, суд дійшов до висновку про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - за наведеними позивачем підставами. На підставі договору №б/н, укладеного 23.08.2007 року, статей 6, 203, 216, 236, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed