Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1296 від 28 грудня 2007 року. В позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 230000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5 % на рік із кінцевим терміном повернення 27 грудня 2017 року. Відповідно до п.1.5 договору відповідач зобовязався щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 5139,82 грн. та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку починаючи з 01.01.2007 року. Останній платі в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 27.12.2017 року. З 15.04.2011 року виникла заборгованість. У звязку з тим, що позичальник неналежним чином виконував передбачені договором зобовязання щодо сплати кредиту та нарахованих процентів, станом на 27 січня 2017 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 575532,56 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 207576,44 грн., заборгованості за процентами 60141,04 грн., інфляційне збільшення заборгованості 206245,33 грн., три проценти річних від простроченої суми 31075,61 грн., пеня 70949,14 грн. На підставі вищенаведеного позивач просив стягнути з відповідачів на його користь вказану заборгованість та витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 8632,99 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутність та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1296. Відповідно до п.1.1 вказаного договору банк зобов'язався надати позичальнику на умовах Договору грошові кошти в сумі 230000,00 грн., а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається на 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27 грудня 2017 року на споживчі потреби. Відповідно до п.1.5 кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 5139,82 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з січня 2007 року на відповідні рахунки позичальника. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 27 грудня 2017 року. Відповідно до п.1.6.1. кредитного договору, проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення строку, на який надано кредит, або до моменту коли банк змушений звернутися до третіх осіб (судових органів, нотаріуса), з метою примусового стягнення боргу (або до моменту смерті позичальника). Згідно п.п.3.3 кредитного договору, при достроковому погашенні кредиту або будь-якої його частини платежі за цим договором вносяться позичальником в такій послідовності: плата за розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частини основного боргу за кредитом або залишку заборгованості за кредитом. Сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 0,3 % від достроково погашеної частини кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника у разі здійснення дострокового погашення в період з першого по третій рік включно користування кредитом, а саме з 28 грудня 2007 року по 27 грудня 2010 року, в розмірі 0,2 % від дострокового погашеної частини кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника у разі здійснення дострокового погашення в період четвертого та пятого років користування кредитом, а саме з 28 грудня 2010 року по 27 грудня 2012 року; нараховані проценти за час фактичного користування кредитом, основна сума кредиту. Згідно п.4.2.2. вищезазначеного договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.п.4.3.1, 4.3.2 договору позичальник зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором, повернути кредит в сумі 230000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Пунктом 4.3.3. кредитного договору передбачено, що у разі порушенням умов цього договору або іпотечного договору позичальник зобовязаний достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься банком самостійно, на що позичальник цим надає згоду. Відповідно до п.5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплати на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Згідно п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф). Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261» були затверджені зміни до Статуту ВАТ «Державний ощадний банк України», відповідно до яких змінено найменування банка з відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00018695589 від 15 вересня 2017 року, що міститься в матеріалах справи, 31 травня 2008 року [PERSON], [INFO], уклала шлюб та змінила прізвище на «Велика» (актовий запис № 133 складений 31 травня 2008 року відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області). З виписки по кредитному рахунку відповідача та копії заяви на видачу готівки, долучених до матеріалів справи, вбачається, що банк виконав своє зобовязання по кредитному договору та надав кредит у розмірі 230000,00 грн. Відповідач [PERSON] не виконала зобовязання щодо поетапного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними за кредитним іпотечним договором № 1296 від 28 грудня 2007 року. Згідно виписки по рахунку [PERSON] з 15 квітня 2011 року виникла заборгованість за кредитом та за відсотками, в звязку з чим сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 27 січня 2017 року складає 267717,48 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом 207576,44 грн., заборгованості за нарахованими процентами 60141,04 грн. Позивачем для кожного чергового платежу на погашення основного боргу та процентів за користування кредитом, що не був сплачений боржником, здійснено розрахунок інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості, а саме: 144179,78 грн. від простроченої заборгованості за основним боргом за період з квітня 2011 року по січень 2017 року; 541,27 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з квітня 2011 по жовтень 2012 року та 61524,28 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з листопада 2012 по січень 2017 року, а всього 206245,33 грн., а також трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості, а саме: 20620,96 грн. від простроченої заборгованості за основним боргом за період з 15 квітня 2011 року по 26 січня 2017 року; 2871,94 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 15 квітня 2011 року по 15 листопада 2012 року та 7582,71 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 15 листопада 2012 року по 26 січня 2017 року, а всього 31075,61 грн. А також нарахована пеня за період з квітня 2011 року по грудень 2014 року в розмірі 70494,14 грн. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання . Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за вищенаведеним розрахунком в частині вимог щодо стягнення заборгованості за основним боргом, заборгованості за процентами за користування кредитом виходить з того, що відповідачем не спростована наявність заборгованості за кредитним договором, розрахунок якої наведений позивачем. Разом з тим, відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Частиною 1 статті 257 ЦПК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, відповідно до положень п.1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 259 ЦПК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 7.7 кредитного договору, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 років для всіх грошових зобовязань позичальника, втому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо, що передбачені умовами цього договору. Згідно із ч.1 ст.260 ЦПК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що згідно із поштовим штемпелем на конверті, позивач з цим позовом звернувся до суду 24.04.2017 року. Застосовуючи позовну давність в 3 роки, передбачену ч. 1 ст. 257 ЦПК України, до суми основного боргу в розмірі 207576 грн. 44 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 60141 грн. 04 коп., інфляційного збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 144179 грн. 78 коп., трьох процентів річних від суми заборгованості за основним боргом в розмірі 20620 грн. 96 коп., стягненню підлягають суми нараховані з 24 квітня 2014 року, оскільки умовами договору передбачено повернення основного боргу черговими платежами із визначеним строком повернення для кожного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач на погашення основного боргу мала сплачувати щомісячно до 30 числа місяця 1916 грн. 67 коп. Враховуючи застосування судом строку позовної давності до простроченої заборгованості за основним боргом по кредитному договору, розмір такої заборгованості вирахуваний судом шляхом множення щомісячного платежу на 36 місяців та дорівнює 69000грн. 12 коп. Крім того, стягненню з відповідача також підлягає сума з дострокового повернення основного боргу за період з травня 2017 року по грудень 2017 року в розмірі 15333 грн. 36 коп. А отже, суд дійшов висновку, що заборгованість за основним боргом складає 84333 грн. 48 коп. та має бути стягнута з відповідача. З матеріалів справи вбачається, що ані позивачем ані відповідачем не надано до суду розрахунку процентів за користування кредитом, що мають бути стягнуті з відповідача. Враховуючи застосування судом строку позовної давності до заборгованості за процентами за користування кредитом та вищевикладені умови договору суд дійшов висновку про те, що її розмір складає 34155 грн. 06 коп., який отриманий шляхом множення суми простроченої заборгованості за основним боргом у розмірі 69000 грн. 12 коп. на процентну ставку 16,5 річних та на 3 роки строк позовної давності за який відбувається стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи межі строку позовної давності, за якими відбувається стягнення основної заборгованості, та вимоги статті 266 ЦК України, стягненню також підлягає інфляційне збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 19711 грн. 03 коп. та три проценти річних від суми заборгованості за основним боргом в розмірі 2663 грн. 77 коп., що нарахована позивачем з 30.04.2014 року. Відповідно до довідки, наданої позивачем, пеня в розмірі 70494 грн. 14 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, нарахована за період з квітня 2011 року по грудень 2014 року, а отже заборгованість за пенею до 24.04.2014 року знаходиться поза межами позовної давності, передбаченої п.1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України та умовами договору. Щодо пені, нарахованої з 25.04.2017 року, суд дійшов висновку про неможливість її стягнення з наступних підстав. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р та від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Костянтинівка Донецької області. Місто Костянтинівка Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 1296 від 28 грудня 2007 року за період з 24 квітня 2014 року по 24 квітня 2017 року, що включає заборгованість за основним боргом в розмірі 84333 грн. 48 коп., з яких прострочена заборгованість складає 69000 грн. 12 коп., заборгованість, що стягується достроково складає 15333 грн. 36 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 34155 грн. 06 коп.; інфляційне збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 19711 грн. 03 коп.; три проценти річних від суми заборгованості за основним боргом в розмірі 2663 грн. 77 коп., а всього в сумі 140863 (ста сорока тисяч восьмиста шістдесяти трьох) гривень 34 копійок, підлягають задоволенню. В задоволені позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1296 від 28 грудня 2007 року, яка виникла поза межами позовної давності та включає заборгованість за основним боргом станом в розмірі 123242 грн. 96 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 25985 грн. 98 коп., інфляційне збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 124468 грн. 75 коп., три проценти річних від суми заборгованості за основним боргом в розмірі 17957 грн. 19 коп., заборгованість за пенею в розмірі 70494 грн. 14 коп. слід відмовити. Вирішуючи питання обґрунтованості в частині вимог щодо нарахування інфляційного збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 541 грн. 27 коп. за період з квітня 2011 року по жовтень 2012 року і в розмірі 61524 грн. 28 коп. за період з листопада 2012 року по січень 2017 року та трьох процентів річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 2871 грн. 94 коп. за період з 15 квітня 2011 року по 15 листопада 2012 року і в розмірі 7582 грн. 71 коп. за період з 15 листопада 2012 року по 26 січня 2017 року, а всього в сумі 72520 грн. 20 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним правилом позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналізуючи практику застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Верховний суд України в своєму листі щодо питання, повязаного з правомірністю нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених кредитним договором, вказав на те, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обовязкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. Постановою Пленуму Верховного Суду №15 від 18.12.2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство» висловлена правова позиція про те, що до складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, а також індекс інфляції від суми основного боргу та три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем нараховані три проценти річних та індекс інфляції на прострочені проценти. Проте, в кредитному договорі, копія якого долучена до матеріалів справи, відсутні відповідні умови договору, які б передбачали можливість такого нарахування. Разом з тим, законом прямо не передбачений такий порядок нарахування заборгованості за кредитним договором. Хоча пунктом 4.3.3. кредитного договору передбачено, що сторони домовилися, що розмір збитків визначатиметься банком самостійно, на що позичальник надає згоду, це не спростовує висновків суду щодо відсутності умов, за якими сторони погодили б нарахування інфляційного збільшення заборгованості та трьох процентів річних від суми заборгованості на прострочені проценти за користування кредитом. Враховуючи те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а також те, що позивачем залишилось не доведеним наявність обовязкових для сторін умов договору з прямою вказівкою щодо іншого порядку їх нарахування, в задоволені позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1296 від 28 грудня 2007 року, що станом на 27 січня 2017 року включає інфляційне збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 541 грн. 27 коп. за період з квітня 2011 року по жовтень 2012 року і в розмірі 61524 грн. 28 коп. за період з листопада 2012 року по січень 2017 року та три проценти річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 2871 грн. 94 коп. за період з 15 квітня 2011 року по 15 листопада 2012 року і в розмірі 7582 грн. 71 коп. за період з 15 листопада 2012 року по 26 січня 2017 року, а всього в сумі 72520 грн. 20 коп., слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 2112,95 грн.

Outcome: partial