Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно боржника [PERSON] - житловий будинок загальною площею 178,2 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0511 га, що знаходяться в [ADDRESS] яке є предметом іпотеки згідно Іпотечного договору № 103 від 28 серпня 2007 року, арешт накладений постановою відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції у Київській області від 22.04.2011 року та стягнути із відповідача судові витрати по справі у розмірі: 1218 гривень судового збору за подання до суду позовної заяви та 609 гривень судового збору за забезпечення позову. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Тетіївського відділення ( далі Банк) та [PERSON] ( далі Позичальник) було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 1448 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Боржнику надано кредит на споживчі цілі в сумі 60 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 28 серпня 2012 року. В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором 28 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] (далі Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір № 103 (далі Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Бурлаченко К.Ф. за реєстровим номером 2189, відповідно до якого [PERSON] передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 178,2 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. зі всіма невід»ємними його приналежностями та земельну ділянку площею 0,0511 га, що знаходяться в [ADDRESS]. 25 жовтня 2010 року в зв»язку з невиконанням Позичальником своїх зобов»язань за Кредитним договором № 1448 від 28.08.2007 року Тетіївським районним судом Київської області ухвалено рішення, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 178,2 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. з усіма невід»ємними приналежностями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.02.1997 року, виданого виконкомом Тетіївської міської ради народних депутатів [PERSON] та зареєстроване Тетіївським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.02.1997 року за реєстром № 432; присадибну земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0511 га, яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 12.10.2006 року належить [PERSON] та видано виконавчий лист № 2-32/10 від 09.11.2010 року. 28.01.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Тетіївського РУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа. В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем ВДВС Тетіївського РУЮ у Київській області описано та арештовано майно [PERSON], що є предметом іпотеки. На даний час Банку стало відомо, що в межах виконавчого провадження № 26006658 по примусовому стягненню боргу із [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» ( виконавчий лист № 6-1831 від 24.11.2009 року, виданий Новозаводським районним судом м. Чернігова) постановою державного виконавця від 22.04.2011 року накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Позивач, як іпотекодержатель має право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, між Позивачем та Боржником досягнуто домовленості щодо переходу предмета іпотеки до третьої особи шляхом укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна і погашення заборгованості за Кредитним договором. На даний час Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Мінюсту України від 16.04.2014 року № 656/5 не передбачено можливості реалізації земельних ділянок на прилюдних торгах, а тому реалізація предмета іпотеки в межах виконавчого провадження неможлива, але існуючі обтяження предмета іпотеки не дають можливості іпотекодержателю скористатися своїм законним правом та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В судовому засіданні представник позивача Березюк Є.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові та просила його задовольнити. Представник відповідача позовних вимог не визнав повному обсязі, посилаючись на те, що дії ВДВС Тетіївського РУЮ в Київській області є законними і вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, третіх осіб та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволенню, виходячи із слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Тетіївського відділення ( далі Банк) та [PERSON] ( далі Позичальник) було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 1448 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Боржнику надано кредит на споживчі цілі в сумі 60 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 28 серпня 2012 року. ( а.с.-10-12) В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором 28 серпня 2007 року між Банком та [PERSON] (далі Іпотекодавець) укладено Іпотечний договір № 103 (далі Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Бурлаченко К.Ф. за реєстровим номером 2189, відповідно до якого [PERSON] передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 178,2 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. зі всіма невід»ємними його при належностями та земельну ділянку площею 0,0511 га, що знаходяться в [ADDRESS]. (а.с.-14-18) Рішенням Тетіївського районного суду від 25 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 178,2 кв.м., жилою площею 70,5 кв.м. з усіма невід»ємними приналежностями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на належить на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 04.02.1997 року, виданого виконкомом Тетіївської міської ради народних депутатів [PERSON] та зареєстроване Тетіївським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.02.1997 року за реєстром № 432; присадибну земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0511 га, яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 12.10.2006 року належить [PERSON] та видано виконавчий лист № 2-32/10 від 09.11.2010 року. (а.с.-8-9) 28.01.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Тетіївського РУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа. В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем ВДВС Тетіївського РУЮ у Київській області описано та арештовано все майно [PERSON], в тому числі і те, що є предметом іпотеки, що підтверджується копією постанови від 22.04.2011 року (а.с.-28) Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 14.09.2015 року за № 111535361, нерухоме майно [PERSON], що є предметом іпотеки обтяжене арештом згідно постанови державного виконавця ВДВС Тетіївського РУЮ від 22.04.2011 року . (а.с.-21-27) Відповідно до пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови на арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України »Про виконавче провадження») Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України »Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження») При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека, як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов»язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п»ята статті 3 Закону України «Про іпотеку») Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Аналогічні висновки містяться в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року та від 19 червня 2013 року, ухвалі колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 1 квітня 2013 року. Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Стаття 598 ЦК України передбачає у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги , якщо інше не встановлено договором. За ч.2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. За положеннями ст. 63 вказаного Закону, звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в тому числі і на іпотечне. З листа Державної виконавчої служби України в матеріалах справи ( а.с.-31-32) вбачається, що звернення стягнення на нерухоме майно проводиться відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Мінюсту України від 16.04.2014 року № 656/5, згідно з п.1 розділу 1 якого під арештованим майном розуміється рухоме або нерухоме майно боржника ( крім земельних ділянок та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернуто стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Питання реалізації земельних ділянок під час здійснення виконавчого провадження потребує нормативного врегулювання. Отже, реалізація нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, в даний час неможлива в межах процедури виконавчого провадження. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що Банк, як іпотекодержатель в зв»язку з арештом майна, яке є предметом іпотеки, позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації цього майна поза процедурою виконавчого провадження, в межах виконавчого провадження реалізація цього нерухомого майна також неможлива, а тому права Банку як іпотекодержателя і одночасно стягувача у виконавчому провадженні є порушеними. Відповідно до п.6.2 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в п.6.6 цього Договору. Як вказувала представник позивача, на даний час Банк досяг домовленості із боржником щодо продажу предмету іпотеки третій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу, що дасть можливість погасити заборгованість боржника перед Банком за кредитним договором, тоді як звернути стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження неможливо. Проаналізувавши вищевказані правові норми, суд дійшов висновку, що оскільки з винесенням постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, порушуються права позивача, як іпотекодержателя відповідного майна, у зв»язку з чим позивач позбавлений можливості реалізувати своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому дане нерухоме майно підлягає звільненню з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі Закон) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору, або витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу ( посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв»язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. За приписами ч.ч.2,3 ст.60 цього Закону у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Відповідно до ч.5 цієї статті Закону, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Тобто, в даному випадку, підставою для зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки може бути тільки рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, базуються на законі, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі : 1218 гривень судового збору за подання до суду позовної заяви та 609 гривень судового збору за забезпечення позову, а всього 1827 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved