Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. До початку розгляду справи по суті представником позивача подано заяву про доповнення позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 8 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про не відновлювальну кредитну лінію № 011/08-МК/10, згідно з яким відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 40000 дол. США з оплатою 15.8 % річних за користування кредитними коштами та щомісячної комісії в сумі 503 грн. 80 коп. строком погашення до 7 серпня 2018 року. 8 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1, згідно з якою позивач надав відповідачу транш в сумі 25000 дол. США, а 1 вересня 2008 року було укладено додаткову угоду № 2, згідно з якою позивач надав відповідачу транш в сумі 15000 дол.США. на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки №011/08/01-МК/10, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку Банку нерухоме майно: житловий будинок № [ADDRESS]. Також 8 серпня 2008 року на забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки №011/08/02-МК/10, згідно з яким [PERSON] передав в іпотеку банку будівлю складу [ADDRESS]. У зв'язку із систематичним невиконанням позичальником умов договору станом на 21 серпня 2013 року борг за договором кредиту становить 768 297 грн. 15 коп.: 19855, 00 дол.США - строкова заборгованість за кредитом; 10 121, 72 дол.США - прострочена заборгованість за кредитом; 276, 28 дол.США - строкова заборгованість по відсоткам; 27611 грн. 31 коп. - заборгованість по сплаті комісії; 445 321 грн. 94 коп. - заборгованість по сплаті пені. В рахунок погашення заборгованості позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту звернути стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), яке належить [PERSON] та [PERSON] шляхом продажу з прилюдних торгів та виселити осіб, які зареєстровані та мешкають у житловому будинку розташований по вул. Колгоспній смт. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини викладені, в позовні заяві. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов визнала частково, підтвердила, що має заборгованість за кредитом, проте не має матеріальної можливості погасити заборгованість також просила суд зменшити суму пені, оскільки вона значно перевищує суму заборгованості. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та одного з відповідачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини т а відповідні їм правовідносини. 8 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію № 011/08-МК/10 (а.с.5-7). Відповідно до умов договору Банк відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 40000 дол. США з оплатою 15,8 процентів річних та щомісячної комісійної винагороди у розмірі 0,26 процентів строком до 7 серпня 2018 року згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії. 8 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про не відновлювальну кредитну лінію № 011/08-МК/10 від 8 серпня 2008 року, згідно з якою Банк надав Позичальнику транш кредитних коштів у розмірі 25000 дол. США строком користування до 7 серпня 2018 року (а.с. 8). 1 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору про не відновлювальну кредитну лінію № 011/08-МК/10 від 8 серпня 2008 року, згідно з якою Банк надав Позичальнику транш кредитних коштів у розмірі 15000 дол. США строком користування до 7 серпня 2018 року (а.с. 10). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 21 серпня 2013 року становить 36 952,82 дол.США та 27 611, 31 грн.: 19 855 дол.США - строкова заборгованість за кредитом; 10 121, 72 дол.США - прострочена заборгованість за кредитом (а.с. 15-16); 276, 28 дол. США - строкова заборгованість по відсотках; 6 699,82 дол. США - прострочена заборгованість по відсотках (а.с.17); 27 611, 31 грн. - заборгованість по сплаті комісії (а.с. 18). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору, а саме п. 6.1 передбачена відповідальність позичальника за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів та/або щомісячної комісійної винагороди в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно з розрахунком позивача за порушення строків платежів нараховано пеню в сумі 445 321 грн. 94 коп.: 233 800 грн. 36 коп. - пеня за прострочення погашення основної заборгованості по кредиту (а.с.19); 122 147 грн. 33 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом (а.с.20); 89 374 грн. 25 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.21). Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. В той же час, згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд приймає до уваги те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, відповідачем в судовому засіданні зроблено заяву про зменшення нарахованої пені, а тому суд приходить до висновку про те, що сума пені підлягає зменшенню, а саме до суми 323 233 грн. 87 коп., що дорівнює сумі заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 011/08-МК/10 від 8 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 011/08/01-МК/10, згідно з яким Іпотекодавець передала в іпотеку Іпотекодержателю житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12-14). Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Аналогічне положення містить частина перша ст. 33 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 592 Цивільного кодексу України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет застави у випадках , встановлених договором. Відповідно до п. 7.4.8 договору іпотеки № 011/08/01-МК/10 Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких умов основного зобов'язання, у тому числі, несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває також, якщо Іпотекодержатель відповідно до основного зобов'язання заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у основному зобов'язанні, а Іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Судом встановлено, що 18 липня 2013 року на адресу Олійник Тетяни Іванівни Банк надсилав вимогу про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання позичальником вимоги банку в тридцяти денний строк (а.с.25-26). Проте вимоги банку не були виконані, а тому у позивача виникло право на дострокове зверхня стягнення на предмет іпотеки. З урахування вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави у відповідності до умов договору іпотеки, укладеному між Банком та [PERSON]. Окрім того судом встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту № 011/08-МК/10 від 8 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 011/08/02-МК/10, згідно з яким Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю будівлю складу [ADDRESS] (а.с.69-71). Згідно з ч.1 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 7.4.8 договору іпотеки № 011/08/02-МК/10 Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких умов основного зобов'язання, у тому числі, несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває також, якщо Іпотекодержатель відповідно до основного зобов'язання заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у основному зобов'язанні, а Іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання. Судом встановлено, що 15 липня 2013 року на адресу [PERSON] Банк надсилав вимогу про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання позичальником вимоги банку в тридцяти денний строк (а.с.73-74). Проте вимоги банку не були виконані, а тому у позивача виникло право на дострокове зверхня стягнення на предмет іпотеки. З урахування вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про звернення стягнення на предмет застави у відповідності до умов договору іпотеки, укладеному між Банком та [PERSON]. Щодо визначення порядку звернення стягнення та виселення всіх осіб, які мешкають та зареєстровані в житловому будинку, який є предметом іпотеки суд приходить до наступних висновків. Частиною першою та сьомою ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином нормами чинного законодавства позивачу надано право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі шляхом продажу на публічних торгах. Згідно з частиною 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] законними та обґрунтованими, проте позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом зменшено суму пені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню солідарно з відповідачів на його користь пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial