Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.ст. 525, 526, 530,623, 1049, 1050,1054 ЦК України та укладений між сторонами кредитний договір № 0178/АК1/35/0040069 від 08.08.2008 року, просив задовольнити позовні вимоги в сумі 1259,59 грн. та стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ «Ідея Банк» - Семенюк С.Я. не з'явилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутності, не заперечила проти винесення заочного рішення в справі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача. Відповідач надав суду квитанції та просив їх долучити до матеріалів справи. Просив застосувати строки позовної давності та надав суду письмову заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст.ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 08.08.2008 року між Кредитною спілкою «Аккорд» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0178/АК1/35/0040069. Згідно кредитного договору Відповідач отримав кредит в розмірі 1106,80 грн. зі сплатою 54,75 % річних. З погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Заявником було письмово повідомлено боржника про заміну кредитора у зобов»язанні. Відповідно до п.1.1 за цим Договором, Кредитодавець зобов»язується надати Позичальникові у кредит грошові кошти в сумі 1106 грн.80 коп. на строк 12 місяців з 08 серпня 2008 р. по 08 серпня 2009 р., а Позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом і інші платежі. Передбачені цим договором. Відповідно до Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами КС «Аккорд» від 01.02.2008 р. та ст. 516 ЦК України ВАТ «Плюс БАНК», який перейменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» (далі-Позивач) відповідно до Змін до Статуту ПАТ «Плюс Банк», затвердженими зборами акціонерів (протокол № 35 від 11.08.2011 року), придбав у КС «Аккорд» права кредитодавця за вищевказаним Кредитним договором по відношенню до Відповідача. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач повністю сплатив суму боргу, про що свідчить довідка-розрахунок заборгованості станом на 10.12.2013 року. Позивач зазначає, що прострочений борг становить 122.26 грн. Разом з тим, с чого він складається і коли утворився позивач не вказує. Відсутній і розрахунок щодо прострочених процентів у сумі 313,94 грн. Позивач у позовній заяві зазначає, що останній платіж здійснений відповідачем 21.03.2011 року. Суд вважає, що саме з цієї дати позивач повинен був знати про його порушене право, оскільки п.4.3 договору сторони визначили, що платіж за договором вважається здійсненим у день зарахування коштів на відповідний рахунок Кредитодавця, а за відступленою вимогою - на рахунок ВАТ «Плюс Банк». Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Сторонами не надано доказів щодо збільшення строку позовної давності, позов подано 16.01.2014 року, а тому строк позовної давності для стягнення пені сплинув. Тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів в сумі 228,02 грн. слід відмовити в задоволенні позову. Щодо стягнення віндикаційних витрат в сумі 595,00 грн., суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не було підтверджено ані обов'язок відповідача по сплаті зазначених видів стягнення, ані розмір віндикаційних витрат, понесених позивачем. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову у зв'язку з його необгрунтованстю та недоведеністю належними доказами. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed