Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 22.05.2012 року укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором. Станом на 31.12.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 28321,63 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту 1293,26 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 21503,53 грн., заборгованість по пені та комісії 3700,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна ставка) 1324,84 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 28321,63 грн., згідно кредитного договору № б/н від 22.05.2012 року. Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, з підстав викладених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що 22.05.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір (а.с. 6-8). На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки Згідно з наданим банком розрахунком у зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов укладеного між сторонами договору станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 28321,63 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту 1293,26 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 21503,53 грн., заборгованість по пені та комісії 3700,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна ставка) 1324,84 грн., що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості. (а.с. 4, 5). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У справі, яка переглядається, у заяві сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 2 % суми заборгованості. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться в наданих для порівняння постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 , від 03 червня 2015 року № 6-31цс15, від 14 грудня 2016 року №6-2462цс16. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 26.09.2013 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з моменту настання строку погашення чергового платежу за договором. Банк звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права 30.01.2017 року, тобто поза межами встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Частиною 1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю у п'ять років. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Посилаючись на п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, яким установлено позовну давність тривалістю у п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 22.05.2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тому дійшли обґрунтованого висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed