Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує на те, що 21 січня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №82101, згідно якого Банк надав [PERSON] , а остання отримала суму кредиту у розмірі - 7 238,00 (сім тисяч двісті тридцять вісім) доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% річних, з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 20.01.2018 року. З метою забезпечення повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором №82101 від 21.01.2008 року між [PERSON] та Банком було укладено Іпотечний договір, посвідчений 21 січня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І., в реєстрі за №175. Згідно з Іпотечним договором, предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,08 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: мікрорайон «Східний» на території Баранинської сільської ради Ужгородського району. Вказує, що [PERSON], взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором не виконує. [PERSON] порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 26 вересня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом винесено рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8703, 07 дол. США . Вимогою про усунення порушень зобов'язання від 12.08.2015 року за №13/404, надісланою в порядку передбаченому статтею 35 Закону України «Про іпотеку», [PERSON], як іпотекодавця, повідомлено про невиконане зобов'язання та необхідність погашення боргу протягом 30-ти днів, однак така відповідачем залишена без задоволення. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 21.09.2015 року складає - 12 392,08 (дванадцять тисяч триста дев'яносто два) долари США 08 центів, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 21.09.2015 року становить - 268 157,06 (двісті шістдесят вісім тисяч сто п'ятдесят сім) гривень 06 копійок, з яких: 7 029,66 (сім тисяч двадцять дев'ять) доларів США 66 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить - 152 117,56 гривень) - заборгованість за основним боргом; 1 821,17 (одна тисяча вісімсот двадцять один) долар США 17 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить - 39 409,01 гривень) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 2 585,77 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят п'ять) доларів США 77 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить -55 954,49 гривень) - заборгованість по нарахованим відсоткам; 955,48 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять) доларів США 48 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить - 20 676,01 гривень) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 21 січня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І., в реєстрі за №175, а саме: земельну ділянку, площею 0,08 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: мікрорайон «Східний» на території Баранинської сільської ради Ужгородського району, та належить [PERSON], шляхом продажу публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» вказаного предмету іпотеки з укладенням від власного імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності на стадії її продажу, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням права Іпотекодержателю на отримання витягу з Державного реєстру прав власності, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на майно, звернення/отримання до Державного агентства земельних ресурсів, Центру державного земельного кадастру відповідних документів, виготовлення технічної документації по земельній ділянці, присвоєння кадастрового номеру, звернення/отримання у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування необхідних документів та вчинення інших передбачених нормативно-правовими актами дій, пов'язаних продажем предмету іпотеки. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, 21 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №82101, згідно якого банк надав [PERSON], а остання отримала суму кредиту у розмірі - 7 238,00 (сім тисяч двісті тридцять вісім) доларів США, зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами, строком на 10 років, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків в строк не пізніше 20.01.2018 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, що стверджується кредитним договором №82101 від 21.01.2008 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримала кошти від Банку на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. З метою забезпечення повного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором №82101 від 21.01.2008 року між [PERSON] та Банком було укладено Іпотечний договір, посвідчений 21 січня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І., в реєстрі за №175. Згідно з п. 1.2 Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,08 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: мікрорайон «Східний» на території Баранинської сільської ради Ужгородського району та належить [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 21.11.2001 року. В момент передачі земельної ділянки в іпотеку на замовлення сторін була здійснена оцінка предмета іпотеки оцінювачем та надано висновок, відповідно до якого, ринкова вартість предмета іпотеки складала 73104,00 грн. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у Позичальника [PERSON] станом на 21.09.2015 року утворилась заборгованість за Кредитним договором в розмірі 12 392,08 (дванадцять тисяч триста дев'яносто два) долари США 08 центів, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 21.09.2015 року становить - 268 157,06 (двісті шістдесят вісім тисяч сто п'ятдесят сім) гривень 06 копійок, з яких: 7 029,66 (сім тисяч двадцять дев'ять) доларів США 66 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить - 152 117,56 гривень) - заборгованість за основним боргом; 1 821,17 (одна тисяча вісімсот двадцять один) долар США 17 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить - 39 409,01 гривень) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 2 585,77 (дві тисячі п'ятсот вісімдесят п'ять) доларів США 77 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить -55 954,49 гривень) - заборгованість по нарахованим відсоткам; 955,48 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять) доларів США 48 центів (еквівалент у гривні за офіційним курсом НБУ становить - 20 676,01 гривень) - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків, що стверджується розрахунком заборгованості долученим до матеріалів справи. Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 26 вересня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом винесено рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8703, 07 дол. США . Позовні вимоги заявлено станом на 08.08.2012 року. Разом з цим, як зазначено Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 04.09.2013 року у справі №6-73цс13, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Заборгованість за кредитним договором не погашена. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктами 1.4.5., 4.3.1. та 4.3.2. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми основного боргу та суми відсотків за користування кредитом щомісячно, але не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, рівними частинами в сумі 114,57 доларів США, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у АТ «Ощадбанк». Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим Договором; повернути Кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором; у разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути Кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафів та інших належних до сплати платежів, відповідно до чинного законодавства України. Згідно п. 4.2.2. Кредитного договору, банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами , а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 4.2. Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором. Згідно п. 6.1. Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобовязання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обовязків, передбачених цим Договором та/або Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцем у відповідності з цим Договором, виявиться (стане) недійсною. Згідно п. 6.2. Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством Українита цим договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.6.6. цього Договору. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України «Про іпотеку». Згідно Постанови Верховного суд України №6-1080цс15 від 03.02.2016 року зазначено що, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно частини 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишиться без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки. Вимогою про усунення порушень зобов'язання від 12.08.2015 року за №13/404, надісланою в порядку передбаченому статтею 35 Закону України «Про іпотеку», [PERSON], як іпотекодавця, повідомлено про невиконане зобов'язання та необхідність погашення боргу протягом 30-ти днів, однак відповідачем заборгованість в добровільному порядку не погашена. У ході судового розгляду справи встановлено, що позичальник взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором належним чином не виконує, що є підставою для задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Враховуючи положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом застосування процедури продажу. Згідно з частиною 5 статті 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі - продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь - якого окремого уповноваження іпотекодавця. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, тощо. За умовами договору іпотеки, іпотекодавцем також надано повноваження іпотекодержателю на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі у разі порушення основного зобов'язання. Разом з цим, визначення в рішенні суду конкретних повноважень для продажу іпотекодержателем предмета іпотеки від свого імені (виготовлення, одержання документів, тощо) повністю узгоджується в вимогами Закону, оскільки така необхідність пояснюється тим, що згідно з пунктом 2.7 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України, 22.02.2012 року за №296/5, передбачено посвідчення таких договорів за загальними правилами посвідчення договорів відчуження, тобто з витребуванням правовстановлюючих документів, поданням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідок тощо, а іпотекодавець ухиляється від надання таких документів іпотекодержателю, що унеможливлює продаж ним такого майна від свого імені, тобто унеможливлює виконання судового рішення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних договорів» від 30.03.2012 року № 5, в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у резолютивній частині рішення в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При ухваленні рішення, враховуючи загальні засади цивільного законодавства -справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд виходить із засад співмірності вимог позивача з вартістю предмету іпотеки. Однак суд, при визначенні початкової ціни продажу предмета іпотеки, виходить з того, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмета іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії її продажу, на рівні, не нижчому зазвичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі за № 6-61цс15 (постанова від 27.05.2015 року) Положеннями частини першої статті 39Закону«Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39Закону«Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарськихсправах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону«Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що боржник своїх зобовязань за кредитним договором не виконує, відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved