Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі Позивач) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі Відповідач) заборгованість за кредитним договором без номера від 19.07.2004 року в сумі 21527,63 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.07.2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки -07/06. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та Відповідачем кредитний договір. На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 2500 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобовязань, і станом на 31.12.2015 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 21527,63 гривень, яка складається з 3909,25 гривень заборгованості за кредитом, 16117,06 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1001,32 гривень штрафу (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не прибув, надав суду заяву, в якій просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки останній платіж за кредитним договором б/н від 19.07.2004 року був зроблений ним 04.08.2009 року. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 19.07.2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки -07/06. На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 2500 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобовязань, і станом на 31.12.2015 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 21527,63 гривень, яка складається з 3909,25 гривень заборгованості за кредитом, 16117,06 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1001,32 гривень штрафу (процентна складова). Встановлені обставини підтверджуються: копією кредитного договору у виді анкети-заяви та Умов (а.с.8-14) та розрахунком заборгованості ( а.с.5-7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов?язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок . Згідно ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки встановлені договором або законом . Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов?язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено в судовому засіданні з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.07.2004 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 31.12.2015 року, останній платіж Відповідача датовано 04.08.2009 року, черговий мав бути через місяць і саме з цього часу, коли Відповідач не здійснив червового погашення боргу Позивачу було відомо про наявність заборгованості, проте з позовом до суду звернувся лише 21.03.2016 року. Тобто, з моменту порушеного права Позивача минуло більше шести років, і причини пропущення строку позовної давності Позивачем не вказані. У відповідності до розяснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі вищенаведеного та враховуючи те, що Відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України в звязку з повною відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога Позивача про стягнення понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed