Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 14.11.2011 року укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі - 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором. Станом на 31.01.2017 року заборгованість за кредитним договором становить - 40285,64 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 2605,95 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 31647,78 грн., заборгованість по пені та комісії - 3637,35 грн., штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (процентна ставка) - 1894,55 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 40285,64 грн., згідно кредитного договору № б/н від 14.11.2011 року. Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами справи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав, наведених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.11.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, шляхом заповнення та підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами, складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит в розмірі - 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, до березня 2016 року (а.с. 6, 7). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною укладеного між сторонами спору договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором. Станом на 31.01.2017 року заборгованість за кредитним договором становить - 40285,64 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 2605,95 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 31647,78 грн., заборгованість по пені та комісії - 3637,35 грн., штраф (фіксована частина) -500,00 грн., штраф (процентна ставка) - 1894,55 грн., що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с. 4, 5). При цьому, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід врахувати наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача штрафів, оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобов'язання - пеня. Однак, як вбачається з вищенаведеного розрахунку, розмір пені перевищує суму кредиту. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем нарахована сума пені складає 3637,35 грн., при цьому заборгованості по тілу кредиту становить 2605,96 грн. (а.с. 4-6). Частиною 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи те, що розмір пені перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків, виходячи з принципу розумності та справедливості суд вважає, що розмір пені слід зменшити до суми - 2605,96 грн., що є співмірним із сумою заборгованості по кредиту та в силу вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України є самостійною підставою для зменшення розміру пені. За таких обставин, заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача в користь ПАТ КБ «Приватбанк» становить суму в розмірі 36859,78 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 2605,95 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 31647,78 грн., заборгованість по пені та комісії - 2605,95 грн. Крім того, відповідач в своїй заяві про перегляд заочного рішення вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено і це підтверджується випискою про рух грошових коштів на картковому відповідача [PERSON], що протягом 2012 - 2014 pоків здійснював часткове погашення кредиту, зокрема, останній платіж відповідач здійснив 12.06.2014 року у розмірі 11,65 грн., а з позовом в суд про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом банк звернувся у 16.02.2017 року, тобто позов банком пред'явлений в межах встановленого законом строку позовної давності. Крім того, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, що понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України на користь позивача, що становить 1600,00 грн.

Outcome: partial