Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) 28.08.2015 року звернулося до суду з позовом [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.02.2007 року у розмірі 38059,07 грн. та судові витрати в розмірі 380,59 грн. (а.с.2-5). В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначається, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав від банку кредит у сумі 2000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 36 % на рік, проте з порушенням умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. 27.11.2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, у якій зменшив розмір позовних вимог і просив стягнути з відповідача заборгованість по відсотках за договором б/н від 26.02.2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.09.2013 року 06.08.2015 року у розмірі 5392,01 грн. (а.с.44-46). Представник позивача в судове засідання не з'явився, завчасно письмово сповістив про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, надав суду додатково заперечення на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності (а.с.35-36). Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Відповідно до кредитного договору № б/н від 26.02.2007 року, укладеного між сторонами, відповідач отримав кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 36 % на рік (а.с.10). У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов зазначеного кредитного договору щодо повернення кредиту і сплати відсотків станом на 06.08.2015 року заборгованість по відсотках за договором б/н від 26.02.2007 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.09.2013 року 06.08.2015 року становить 5392,01 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором позивачем наданий розрахунок (а.с.47). Аналізуючи спірні правовідносини, заяви та вимоги сторін, суд приходить до наступного. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами щомісячними платежами та в строки, визначені договором, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідач взагалі не виконував умови кредитного договору, і визначені кредитним договором щомісячні платежі в обумовленому розмірі не здійснював. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В даному випадку, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач з 19 липня 2008 року перестав виконувати свої договірні зобов'язання. Тобто банк дізнався, що з 19.07.2008 року позичальником погашення чергової частини (чергового щомісячного платежу) виконано не було. У подальшому кредит не погашався позичальником, що призвело до зростання заборгованості. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Крім цього, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (штрафу, пені), накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Крім того, судом встановлено, що 13 травня 2014 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення по справі № 188/2263/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Рішенням вказаного суду ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності (а.с.37-38). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення. 14 жовтня 2014 року ухвалою № 22-ц/774/7269/14 Апеляційного суду Дніпропетровської області відхилено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі того, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відповідність вимогам закону рішення суду першої інстанції. Рішення Петропавлівського районного суду набрало законної сили 14.10.2014 року (а.с.39-40). Згідно з ч. 3 стаття 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За встановлених в судовому засіданні обставин заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача заслуговує на увагу, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивач, дізнавшись про порушення своїх прав у 2008 році, пред'явив позов до відповідача 28.08.2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, визначеного ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 380 грн.59 коп. (а.с.1) залишаються на ньому. На підставі викладеного, ст.ст. 252-258, 261, 530, 549, 610, 631, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed