Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт» звернулось до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], Державної реєстраційної служби України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11118487000. Відповідно до укладеного договору відповідач [PERSON] отримала кредит в сумі 20300,00 доларів США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 15.02.2022 року або достроково зі сплатою 12,8% річних за користування кредитом. 30.01.2009 року було укладено додатково угоду №3 до договору про надання споживчого кредиту, згідно якої номер договору змінено на №11118487001 та за додатковою угодою № 2 відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту до 15.02.2032 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором відповідач [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 42,7 кв.м. житловою 27,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк». 08.12.2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору, ПАТ ««УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк», інтереси якого представляє по довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт». Через неналежне виконання умов кредитного договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом 19.03.2013 року виникла заборгованість у розмірі 26597,72 доларів США , що згідно курсу НБУ складає 212595,58 грн. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечного договорі. В зв'язку з тим просить припинити право власності іпотекодавця та виселити членів сім'ї власника квартири, які проживають з ним, без надання іншого жилого приміщення та зобов'язати державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру. В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача державної реєстраційної служби України подав до суду заперечення та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, заявлених до Укрдержреєстру. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке з 27.10.2009 року змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11118487000, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 20300,00 доларів США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 15.02.2022 року або достроково зі сплатою 12,8% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір іпотеки від 15.02.2007 року, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку банку квартиру загальною площею 42,7 кв.м. житловою 27,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 30.01.2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено додатково угоду №3 до договору про надання споживчого кредиту, згідно якої номер договору змінено на №11118487001, а за додатковою угодою №2 відповідачу було продовжено кінцевий термін повернення кредиту 15.02.2032 року. 08.12.2011 року своє право вимоги ПАТ «УкрСиббанк», що виникло з кредитного договору, передало ПАТ «Дельта Банк», інтереси якого представляє по довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Вердикт». Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Банк свої зобов'язання виконав, однак відповідач свої зобов'язання, передбачені кредитним договором в повному обсязі не виконала, тому станом на 19.03.2013 року виникла заборгованість у розмірі 26597,72 доларів США , що згідно курсу НБУ складає 212595,58 грн., з яких 17668,87 доларів США, що по курсу НБУ становить 141227,28 грн. - заборгованість по кредиту, 9828,85 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 71368,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частина перша ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмета іпотеки підлягає до задоволення, оскільки дана вимога є обґрунтованою. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, оскільки згідно з положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, вказаною нормою встановлена обов'язкова умова, за наявності якої власник майна може пред'явити позов про визнання за ним права власності, зокрема це не визнання права його власності особою, яка вказана відповідачем. Таким чином, заявлена позивачем вимога про визнання права власності суперечить положенням ст. 392 Цивільного кодексу України, за якою такі вимоги вправі заявляти власник цього майна, якщо його право власності оспорюються або не визнається. Також суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення і інші вимоги позивача виходячи з наступного. Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів укладених у порядку встановленому законом, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону, свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам жилих приміщень у державному та комунальному житловому фонді, державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом, рішень судів, що набрали законної сили, інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Таким чином, зобов'язання органа державної реєстрації прав зареєструвати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно є передчасним, оскільки договори укладені у встановленому законом порядку або рішення суду, інші документи є підставою для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Крім того, вимоги до Державної реєстраційної служби України є безпідставними, оскільки Укрдержреєстр не приймає рішень про реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Такі дії вчиняє державний реєстратор, який самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. В задоволенні позовної вимоги позивача про виселення мешканців з квартири за адресою [ADDRESS] та припинення права користування цим приміщенням слід відмовити, оскільки на підставі ст. 40 ч.2 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового кодексу України, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Виникші правовідносини випливають з договірних зобов'язань та регулюються цивільним законодавством України. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial