Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі-ПАТ «Приватбанк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач-1, позичальник, боржник), [PERSON](далі-відповідач-2, поручитель) та просили суд стягнути солідарно з останніх заборгованість за кредитним договором у сумі 191 303,54 грн. та судовий збір у сумі 1\~913,04 грн., посилаючись на те, що 27.08.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], уклали кредитний договір за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу-1 кредит, у розмірі 46\~351,84 грн. на термін до 26.08.2013 р., а відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань відповідача-1 за кредитним договором між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки. Позивач свої зобовязання за кредитним договором, щодо надання кредиту, виконав в повному обсязі. Проте у порушення вимог законодавства та умов кредитного договору відповідач-1 не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Так, позивачем направлялися відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору з вимогою виконати взяті на себе зобовязання за договорами, які залишені без задоволення. Посилаючись на порушення позивальником та поручителем умов договорів банк відповідно і звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості. У судове засідання позивач свого представника не направив, подав до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність його представника, позов підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач-1 у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про слухання справу у його відсутність, в заяві вказав про не визнання позову, подав свої письмові заперечення. Відповідач-2 у судове засідання не прибула, причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що 27.08.2008 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено кредитно-заставний договір № K4H0AK00110466, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 46\~351,84 грн. на термін до 26.08.2013 р., а відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Також, 27.08.2008 року між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки № K4H0AK00110466/1, за яким поручительвідповідає перед позивачем (кредитором) за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку, станом на 29.01.2015 р. відповідач-1 має прострочену заборгованість 191\~303,54 грн., яка складається з наступного: 37\~623,92 грн. - заборгованість за кредитом; 20\~916,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5\~187,19 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 118\~228,25 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина). 9\~097,79 грн. - штраф (процентна складова). Проте, в своїх письмових запереченнях відповідач-1, зазначає, що вищевказана сума заборгованості є необгрунтованою, непідтвердженою, неправомірною, а вимоги позивача про її стягнення безпідставними виходячи з наступного. Так, відповідач-1 підтверджує той факт, що дійсно 27.08.2008 р. між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № К4Н0АК00110466, за умовами якого ПАТ «КБ «Приватбанк» було надано йому кредит в сумі 46 351,84 грн. на придбання автомобіля на термін до 26.08.2013 року із сплатою відсотків в розмірі 20,04% річних. Згідно п. 17.8. Кредитного договору обовязковий щомісячний платіж складав в розмірі 1 372,15 грн., до якого входило погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом. На виконання умов Кредитного договору, в забезпечення виконання ним зобовязань за договором позивачу було передано в заставу придбаний автомобіль ЗАЗ DAEWOO LANOS 2008 року. Як зазначає відповідач-1, ним було здійснено погашення кредитних зобовязань в сумі 12\~606,00 грн., що позивачем не відображено в позовній заяві. В подальшому, відповідачем-1 було запропоновано позивачу звернути стягнення на предмет застави, тобто автомобіль, задля остаточного закриття кредитних зобов'язань. Позивач погодився на вищезазначену пропозицію, внаслідок чого, на виконання умов п. 12.2.2. та розділу 13 Кредитного договору, 21.09.2011 року на підставі Акту приймання-передачі, укладеного між відповідачем-1 і Позивачем, відповідач-1 добровільно передав на користь позивача автомобіль ЗАЗ DAEWOO LANOS 2008 року. Автомобіль було передано позивачу в робочому стані з повною комплектацією, що підтверджується вищевказаним Актом приймання-передачі автомобіля. Крім того, на виконання вимог п. 13.3.3. Кредитного договору, 21.09.2011 року відповідачем-1 було видано на імя ПАТ «КБ «Приватбанк» довіреність, відповідно до якої позивача уповноважено на зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ, на укладення договорів купівлі-продажу автомобіля, отримання грошових коштів, проведення експертної оцінки автомобіля тощо. Отже, відповідно до п. 12.2.2. Кредитного договору Позичальник зобовязаний усунути Подію Дефолту (неможливість сплатити частину кредиту та/або відсотки) негайно або передати предмет застави у володіння Банку за Актом приймання-передачі за адресою, що вказана у п. 17.13. Договору. В порядку п. 13.2. Кредитного договору не застосовуючи судових процедур, Банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж наступних варіантів, зокрема: 1) передача предмета застави у власність Банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; 2) продаж предмета застави Банком третій особі у відповідності із вимогами законодавства України. Згідно з п 13.3.3 Кредитного договору під час звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, шляхом його продажу або набуття на нього Банком права власності, Позичальник уповноважує Банк, на його власний розсуд, від імені Позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку, реєстрації, перереєстрації предмету застави тощо. З огляду на викладені обставини, враховуючи передачу позивачу предмету застави, а також надання йому всіх, передбачених Кредитним договором повноважень, визначених Довіреністю від 21.09.2011 року, відбулося позасудове звернення стягнення на предмет застави. Отже, відповідач-1 виконав в повному обсязі всі умови Кредитного договору щодо досудового врегулювання спору. При цьому, за умовами п. 13.2. Банк зобовязаний письмово повідомити Позичальника про обрану ним процедуру звернення стягнення на предмет застави, тобто, або Банк набуває право власності на предмет застави за ціною, узгодженою Сторонами, або здійснює його продаж третій особі. Натомість, позивач в порушення умов Кредитного договору не повідомив відповідача-1 про обрану ним процедуру звернення стягнення на предмет застави, а також подальшу його участь. Також даний факт не відображено в позовній заяві. Відповідно до п. 13.2. Кредитного договору при зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, Банк встановлює початкову ціну предмета застави в розмірі оціночної вартості, встановленої Банком, але не нижче 50% від повної вартості згідно статтею 17.10 Договору. П. 17.10 Кредитного договору встановлено, що сторони погоджують, що на дату підписання Договору вартість предмета застави становить 52 600,00 грн., а отже ціна предмета застави в розумінні п. 13.2. Кредитного договору не могла бути меншою 26 300,00 грн. Крім того, згідно п. 13.6. Кредитного договору Сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними у розмірі сум отриманих Банком в результаті такого звернення стягнення та/або у розмірі вартості предмета застави, одержаного Банком у власність, яка визначається за згодою Сторін на дату звернення стягнення або, за відсутності такої згоди, незалежним експертом, призначеним Банком на його власний розсуд. За умовами п. 13.3.2 Кредитного договору протягом 10 днів з моменту продажу Предмета застави, Банк зобов'язується надати Позичальнику письмовий звіт про результати продажу предмету застави. З огляду на вищевикладене, звернувши стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, позивач зобовязаний був погасити за рахунок предмета застави заборгованість за кредитом в розмірі щонайменше 26 300,00 грн. При цьому, надати Позичальнику, у випадку відчуження предмета застави, звіт про результати такого продажу. Однак, відповідачу-1 не надходило жодних повідомлень щодо способу реалізації Банком предмету застави, про вартість такої реалізації та суму, направлену на погашення кредитної заборгованості, що свідчить про порушення позивачем зобовязань, визначених Кредитним договором. Із наведеної позивачем таблиці розрахунку заборгованості за кредитним договором, без належних обгрунтувань наведених сум заборгованості, порядку нарахування відсотків, пені тощо, взагалі неможливо стверджувати про обґрунтованість заявлених вимог. На підставі п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України, судом було винесено ухвали від 26.05.2015 року та 17.06.2015 року про визнання явки обовязковою представника позивача у судові засідання для дачі пояснень по суті заявленного позову. Проте позивачем ухвали суду були проігноровані, натомість подано заяви про розгляд справи за відсутності його представника. Також, ухвалою суду від 17.06.2015 року було задоволено клопотання відповідача-1 про витребування від позивача доказів по справі та направлено для виконання на адресу позивача. Проте, дана ухвала також позивачем також проігнорована та документи, які підлягали витребуванню на адресу суду не направлені. Окрім того, з листа від УДАІ ГУ МВС України в Київській області вбачається, що згідно з обліковими даними ДАІ Київської області станом на 28.07.2015 року, 01.04.2014 року в Центрі ДАІ з обслуговування Києво-Святошинського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області було проведено реєстрацію автомобіля марки «ЗАЗ DAEWOO», сірого кольору, 2008 року випуску, кузов №Y6DTF69YP80171444, на імя [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], на підставі: довідки-рахунок серії ВІА№335548 від 27.02.2014 року виданої ТОВ «Брок-аудит системс» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ІІА№013642 від 26.08.2008 виданого ВРЕР №12 УДАІ в м. Києві з видачою номерних знаків АІ3193ЕК та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ №851083. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини на які він посилається, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed