Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 травня 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] украдено Договір № К2Н0RX23200776 (надалі - Договір). Згідно умов Договору відповідачу було надано кредит в розмірі 1 963 грн. 61 коп. на строк з 19 травня 2006 року по 18 травня 2007 року включно, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у строки, передбачені Заявою відповідача та Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам (надалі - Умови). При цьому, п.п. 4.7 Умов передбачено, що при непогашенні кредиту в строки, установлені в Заяві й п.п. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 даних Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 09 грудня 2014 року розмір його простроченої заборгованості перед позивачем становила 1 963 грн. 61 коп. На підставі зазначеного та посилаючись на положення ст.ст. 256, 259 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), а також на п.п. 5.5 Умов, згідно якого терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років, позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість за період з 09 грудня 2009 року по 09 грудня 2014 року, у розмірі 11 825 грн. 84 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 19 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено Договір № К2Н0RX23200776, який складається з Заяви позичальника № К2Н0RX23200776 (надалі - Заява) та Умов (а.с. 5-10). Так, згідно умов Договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 1 963 грн. 61 коп. строком на дванадцять місяців, тобто по 18 травня 2007 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди та комісії, передбачених Заявою та Умовами. Також, згідно п.п. 3.2.2, 3.2.3, 4.1, 4.2 Умов відповідач зобов'язався погашати щомісяця заборгованість по кредиту, процентах за його використання, а також оплачувати комісію та інші витрати передбачені даним Договором. При цьому, при підписанні Заяви відповідач підтвердив, що він ознайомився та погодився з Умовами (а.с. 6). На даний час Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується копією витягу зі Статуту (а.с. 15). Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] не виконав зобов'язань визначених Договором, порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за Договором станом на 09 грудня 2014 року сума заборгованості з боку відповідача становила 65 874 грн. 59 коп. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі - 1 963 грн. 61 коп.; заборгованості за відсотками в сумі - 19 277 грн. 88 коп.; заборгованості по комісії в сумі - 377 грн. 04 коп.; заборгованості по пені в сумі - 44 256 грн. 06 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (а.с. 5), перевіреними у судовому засіданні. Однак, звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись на положення ст.ст. 256, 259 ЦК України, а також на п. 5.5 Умов, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість за період з 09 грудня 2009 року по 09 грудня 2014 року, у розмірі 11 825 грн. 84 коп. Проте, згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п.п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених заявою та п.п. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, позичальником сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у Тарифах та Заяві. Розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в Заяві суми щомісячного платежу по кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Однак, згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 257, ч. 1 ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Як вбачається зі змісту п.п. 5.5 Умов, терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів сторони встановили тривалістю 5 років. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому, згідно вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Як встановлено в судовому засіданні, а саме з п.п. 3.2.9 Умов, відповідач зобов'язався повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві, тобто, до 18 травня 2007 року включно. Таким чином, не отримавши відповідні кошти в строк визначений вказаним Договором позивач з того часу мав право звернутися до суду з позовом про стягнення як суми кредиту (основна вимога), так і інших платежів передбачених Договором, у тому числі нарахованих відсотків (додаткові вимоги), протягом п'яти років, враховуючи збільшення терміну позовної давності згідно п.п. 5.5 Умов, проте, звернувся до суду з даним позовом лише у січні 2015 року. Тобто на час пред'явлення позову строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, сплинув. Разом з тим, у позовній заяві позивач не обґрунтував поважності причин пропущення строку позовної давності, не встановлено наявності таких причин і в судовому засіданні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 256, 257, 259, 261, 266, 267, 525, 526, 625, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed