Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.08.2010 року [PERSON] уклала з позивачем договір та отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позичальник померла 15 липня 2015 року і її єдиним спадкоємцем є її чоловік, відповідач по справі [PERSON] Оскільки протягом шести місяців відповідач не заявив про відмову від позову, він зобовязаний відшкодувати банку заборгованість в сумі 9918,98 грн. за кредитним договором його померлої дружини Представник позивача не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, звернувшись із заявою про її розгляд у його відсутність. Відповідач [PERSON], який був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, подав заяву про розгляд справи у його відсутність і заперечення проти позову, за змістом яких він не може відповідати по зобовязаннях дружини, оскільки в неї було відсутнє майно. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд встановив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення поняття розкриває сутність зобовязання як правого звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Цивільно-правовий договір визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 02 серпня 2010 року між юридичною особою публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та громадянкою України [PERSON] укладено кредитний договір. Згідно норми статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Свої зобовязання за кредитним договором Банк виконав належним чином шляхом видачі кредитної картки, що підтверджено документально. З 12 жовтня 1973 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладання шлюбу. 15 липня 2015 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] спадкову справу № 629/2015 відкрито Першою харківською державною нотаріальною конторою на підставі Претензії Кредитора ПАТ КБ „Приватбанк 16 вересня 2015 року. Вказані обставини визнані у судовому засіданні сторонами і відповідно до положень статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості за кредитним договором, який відповідає його умовам. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерть. Відповідно до положень статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Спадкоємці, як визначено в статті 1282 ЦК України, зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Аналіз наведеного законодавства свідчить, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 12.04.2017 по справі No6-2962цс16. Таким чином, однією з умов відповідальності спадкоємця по зобовязанням спадкодавця, є наявність спадщини. В своїх запереченнях відповідач [PERSON] наголошував на тому, що після смерті його померлої дружини [PERSON] спадщина відсутня у звязку з відсутністю належного їй майна. У матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані, що спростовують позицію відповідача стосовно факту відсутності спадкового майна. За відомостями з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек відсутні відомості щодо майна [PERSON] Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд визнає, що позивачем не доведено факт наявності спадщини, в тому числі на суму 9918,98 грн. або більшу, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 15 липня 2015 року, що може отримати [PERSON], тому не має законних підстав для стягнення з нього зазначеної суми заборгованості за кредитним договором. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed