Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» 25 червня 2013 року звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, Дніпропетровська міська рада, про виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад родини від 10.06.2013 року за № 1-14/9-138. Приміщення, яке займають відповідачі не є житловим фондом, а санаторієм - профілакторієм, який належить ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві колективної власності, що підтверджується Актом передачі державного нерухомого майна у статутний фонд ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 23.06.1998 року, затвердженим 24.06.1998 року, реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна від 04.02.1999 року; технічним паспортом від 23.07.2007 року (інвентаризаційна справа № 36854), виданим КП ДМБТІ, з якого вбачається, що приміщення, яке займають відповідачі є кімнатою відпочинку; планом приватизації ОП ««Дніпровськпромбуд» від 07.08.1995 року, в якому вказано перелік державного житлового фонду, у тому числі гуртожитки. Серед них відсутній об'єкт, в якому мешкають відповідачі. Частина приміщень будівлі, в якій мешкають відповідачі, знаходяться в аварійному стані і є небезпечними для мешкання в них людей, інші приміщення є непридатними для нормальної експлуатації, що підтверджується висновком про технічний стан будівельних конструкцій будівлі Придніпровської державної академії будівництва і архітектури науково - консалтингового підприємства «Стеконік ЛТД» від 23.01.2006 року. Крім того, в цій будівлі відсутні душові кімнати, немає газопостачання. Далі, позивач зазначає, що було запропоновано відповідачам переселитися в кімнату [ADDRESS]. Цей гуртожиток є державним житловим фондом та знаходиться на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд», що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10.06.2013 року за № 1-14/9-137. Гуртожиток обладнаний душовими кімнатами, кухнями та взагалі відповідає санітарним вимогам. Однак, відповідачі відмовляються від добровільного переселення, що не дає змогу ПАТ «Дніпровськпромбуд» виконати свої обов'язки, які передбачені діючим законодавством. Враховуючи вищевикладене та уточнивши свої вимоги позивач просить суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], з кімнати [ADDRESS], у надані їм житлове приміщення кімнату [ADDRESS], згідно наданого ордеру ПАТ «Дніпровськпромбуд» за № 1695 від 10.06.2013 року, та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, зняти з реєстраційного обліку за адресою: кімната [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та стягнути судові витрати по справі. 26 вересня 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дніпровськпромбуд», в якому просили визнати за ними, та сім'єю, у кількості трьох осіб право користування житловим приміщенням [ADDRESS], визнати протиправними дії ПАТ «Дніпровськпромбуд» щодо виселення [PERSON] із сім'єю у кількості трьох чоловік із займаного ними житлового приміщення [ADDRESS], заборонити ПАТ «Дніпровськпромбуд» вчиняти дії щодо виселення [PERSON] із сім'єю у кількості трьох осіб із займаного ними житлового приміщення [ADDRESS], та зобов'язати ПАТ «Дніпровськпромбуд» створити належні умови для проживання у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], шляхом укладання договорів про надання комунальних послуг з відповідними комунальними службами. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року у задоволенні вимог первісного позову ПАТ «Дніпровськопромбуд» та зустрічного [PERSON] та [PERSON] діючої в інтересах неповнолітньої [PERSON] було відмовлено, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2014 року. Представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом діючий за довіреністю - Волнянська О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти вимог зустрічного позову заперечувала у повному обсязі. Просила відмовити у його задоволенні з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] разом зі своїм представником за довіреністю - [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнали. Просили у задоволенні вимог ПАТ «Дніпровськпромбуд» відмовити. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Співвідповідачка за первісним позовом та співпозивачка за зустрічним позовом - [PERSON], яка виступає і в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у судове засідання не з'явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (том ІІ а.с.129). Про причини неявки не повідомила. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавала. Співвідповідач за первісним позовом - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі свого законного представника у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилав. Третя особа за первісним позовом - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області в особі свого представника за довіреністю - Зима М.В., у судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечував, а вимоги зустрічного позову просить задовольнити у повному обсязі. Третя особа за первісним позовом - орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в особі свого представника за довіреністю - Лошкарьової В.Ю., у судовому засіданні проти позовних вимог первісного позову заперечувала, просить у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Вимоги зустрічного позову підтримала та просить задовольнити. Третя особа за первісним позовом - Дніпропетровська міська рада, в особі свого представника, у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв чи клопотань про розгляд справи без участі свого представника до суду не надходило. Вступна те резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 22 травня 2015 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні вимог зустрічного позову необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі спільного рішення правління та профкому ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 27 листопада 2003 року, протокол № 1-10/8-208 [PERSON] було видано ордер № 1414 на право займання з родиною з трьох осіб: [PERSON] - головний наймач, [PERSON] - жінка, [PERSON] - донька, житлової площі в гуртожитку на [ADDRESS], розміром 22, 7 м2 (а.с.54). Відповідно плану приватизації Орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» від 07.08.1995 року (а.с.9-13), приміщення за вищевказаною адресою не належить до категорії житлових будинків і гуртожитків. Зазначена будівля є об'єктом соціально-побутового значення, створеного за рахунок фонду соціального розвитку, та має статус санаторію-профілакторію. Також, актом передачі державного нерухомого майна у статутний фонд ВАТ «Дніпровськпромбуд» (правонаступником якого є ПАТ «Дніпровськпромбуд») від 23.06.1998 року, будівля розташована за адресою: [ADDRESS], передавалась до статутного фонду підприємства як санаторій-профілакторій (а.с.14). Згідно висновку про технічний стан будівельних конструкцій будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS], затвердженого директором НКП «Стеконік, ЛТД» 23 січня 2006 року, встановлено, що технічний стан в приміщеннях віднесено до категорії ІІІ (непридатне для нормальної експлуатації) та до категорії ІV (аварійне) та зроблено висновок, що без капітального ремонту приміщення не придатні для житла (а.с.22-23). Висновком з обстеження технічного стану несучих і огороджуючих конструкцій будівлі житлового будинку [ADDRESS], яке було виконано у лютому 2014 року і затверджено ректором ПДАБіА, було встановлено, що перетинки, крівля, дверні і віконні заповнення знаходяться у задовільному стані, відповідають категорії К-ІІ; конструкції крівлі, фундаментів та стін відповідають категорії ІІІ з осередками, які потребують поточного і капітального ремонту; конструкції міжповерхових і горищних перекриттів за період експлуатації зазнали значного фізичного зносу, потребують капітального ремонту. Протоколом №4 засідання адміністрації профспілкової організації ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013 року (а.с.25), було вирішено у зв'язку із аварійністю будівлі санаторію-профілакторію за адресою: [ADDRESS], переселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], з кімнати [ADDRESS] в кімнату [ADDRESS], та видати ордер на житлову площу. На підставі сумісного рішення адміністрації і профспілки ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013 року на ім'я [PERSON] було видано ордер № 1695 від 10 червня 2013 року на житлові приміщення у гуртожитку та надано право займати, з родиною з трьох осіб, житлову площу у гуртожитку [ADDRESS], розміром 17,4 м2 (а.с.24). Відповідно до ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст..317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що будівля, в якій мешкають [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], 2003 року народження, не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм, що належить ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві власності. Приміщення, яке займають [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], 2003 року народження, є кімнатою відпочинку, а не житловою кімнатою. Так, у плані приватизації ОП «Дніпровськпромбуд» від 07.08.1995 року зазначено перелік державного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, серед яких відсутній об'єкт, в якому мешкають [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], 2003 року народження. Отже, суд приходить висновку, що відносини пов'язані з використанням під житло приміщень у нежилих будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються нормами цивільного, а не житлового законодавства, незалежно від їх тривалості. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2009 року, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 09.09.2010 року, встановлено, що приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд» здійснювалась відповідно до законодавства України і воно стало законним власником майна, переданого у статутний фонд (том І а.с.85-92). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, згідно ст..4 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках,садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. У відповідності до ст..6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Згідно ст..128 Житлового кодексу Української РСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. У відповідності до п.3.1. Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, яке затверджене Наказом Фонду державного майна України Міністерства економіки України №908/68 від 19.05.1999 року, господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до и статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження та ефективне використання такого майна. Отже, балансоутримувач зобов'язаний ефективно використовувати гуртожиток, що безпосередньо пов'язано з його правами на поселення мешканців гуртожитку. А тому, ПАТ «Дніпровськопромбуд» має всі повноваження на видачу ордеру на поселення [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], 2003 року народження, у гуртожиток за адресою: [ADDRESS], оскільки згідно довідки виданою ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10.06.2013 року, гуртожиток за вказаною адресою є об'єктом державної власності та знаходиться на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд». Згідно ч. 5 ст. 132 ЖК України, осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Проте, як зазначено вище, будівля, в якій мешкають відповідачі не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм. Враховуюче вищевикладене, той факт, що будівля в якій проживають відповідачі є аварійною та небезпечною в першу чергу для життя самих відповідачів, окрім того, кімнати які пропонують відповідачам відповідають всім необхідним вимогам та не погіршує жодним чином їх житлових прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дніпровськопромбуд» про визнання права на проживання, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Як було встановлено судом під час розгляду справи по суті спірні приміщення є не житловими, а тому вимоги про зобов'язання ПАТ «Дніпровськпромбуд» створити належні умови для проживання у такому приміщенні, та визнання за позивачами права користування таким приміщенням, як житловим, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки правовідносини з приводу утримання житлових приміщень не розповсюджуються на нежитловий фонд. Стосовно позовних вимог за зустрічним позовом про заборону ПАТ «Дніпровськпромбуд» вчиняти дії щодо виселення відповідачів із займаного спірного приміщення, та визнання дій ПАТ «Дніпровськпромбуд» з цього приводу протиправними, суд зазначає, що вчинення дій через реалізацію особою свого права на звернення до суду, у тому числі із позовом про виселення чи з іншими вимогами, які спрямовані на захист порушених прав власника, передбачені Конституцією України та ст. 3, 15 ЦПК України, а відтак таке право не може бути обмежено судом через постановлення відповідного судового рішення. За загальним правилом, у випадку безпідставності таких вимог, суд, в межах своєї компетенції, має право постановити рішення про відмову в задоволенні такого позову, що не є обмеженням особи в її праві на судовий захист. З огляду на наведене суд доходить висновку, що в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з огляду на його безпідставність. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за належне стягнути з [PERSON], [PERSON] у рівних частках на користь ПАТ «Дніпровськопромбуд» судовий збір у сумі 144,70 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved