Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнили, до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 557719,72 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20.11.2008 року між АКБ «Правекс-банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «Правекс - банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №1366-006/08Р, за умовами якого відповідачу були надані кошти в розмірі 176000 грн. із сплатою 27,99% річних строком до 20.11.2021 року. Свої зобов'язання по договору банк виконав, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 176000,00 грн. [PERSON] неналежно виконував умови договору, у зв'язку з чим станом на 21 червня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 557 719, 72 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 171 754, 38 грн., заборгованість за процентами 246 567, 40 грн., неустойка (пеня) за кредитом 22 496,95 грн., неустойка (пеня) за процентами 341 139,26 грн. Однак, користуючись своїм правом позивача банк визначає пеню в сумі 139 397,94 грн. Окрім того, 20.11.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, за якими вона зобов'язалась нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором. Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом у розмірі 557 719, 72 грн. та судові витрати в сумі 8565,34 грн. Представник позивача в судове засідання подав письмову заяву, в якій повністю підтримав заявлені банком вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити, справу розглянути по суті в їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлений до його довірителя позов визнав частково, суду пояснив, що заборгованість по кредитному договору виникла в силу матеріальних труднощів, які виникли у відповідачів, тому визнає позовні вимоги в частині нарахування заборгованості по тілу кредити та відсотках, однак заперечує розмір нарахованої пені, оскільки позивачем нараховано пеню, починаючи з 2009 року, в той час як згідно чинного законодавства позовна давність до даного виду стягнення встановлена 1 рік, тому просить визначити розмір пені і межах річного строку. Окрім того вважає, що банк немає права вимоги до поручителя [PERSON], оскільки сторонами не дотримана визначена ними форма договору поруки, зокрема його нотаріального посвідчення, тому в частині стягнення заборгованості з поручителя позов до задоволення не підлягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена завчасно і належним чином, подала суду заяву, в якій просить справу розглянути по суті в її відсутність, позовні вимоги до неї, як поручителя, не визнає, так як вважає, що договір поруки від 20.11.2008 року не набрав чинності, оскільки нотаріально не засвідчений, як про це визначеного в самому договорі, а тому право вимоги до неї відсутнє. Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами кредитного договору, погашення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником в порядку та строки відповідно до розмірів, визначених в кредитному договорі. Судом встановлено, що 20 листопада 2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 1366-006/08Р, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 176 000,00 грн. на строк до 20.11.2021 року зі сплатою 27,99 % річних. (а.с.12-15). Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кошти в сумі 176000 грн., що підтверджується копією видаткового ордеру (квитанції № 31) від 20.11.2008 року (а.с.58). Відповідно до п.1.3 кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту і/ або сплати відсотків і/ або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 3 % річних, починаючи з розміру, встановленого п.1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов'язання, однак, не виконав або виконав не в повному обсязі. Згідно з пунктами 4.1, 4.2 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа наступного місяця відповідно до Графіку погашення кредиту, встановленого в додатку №2 до даного договору. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного у п. 1.2 даного договору. Відповідно до пунктів 6.1.2, 6.1.3, 6.1.5 кредитного договору позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків. Кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти на сплату витрат банку, пов'язаних з виконанням зобов'язань за даним договором, в другу чергу - на погашення заборгованості за процентами і неустойки за порушення строків сплати відсотків, в третю чергу - на погашення заборгованості за кредитом і неустойки за порушення строків сплати кредиту, потім - на погашення іншої заборгованості (штраф, пеня та інша заборгованість за даним договором). Відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 176 000,00 грн., але зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та процентів по ньому належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21.06.2015 року становить у загальному розмірі 557 719, 72 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 171 754, 38 грн., заборгованість за процентами 246 567, 40 грн., неустойка (пеня) за кредитом 22 496,95 грн., неустойка (пеня) за процентами 341 139,26 грн. (однак, користуючись своїм правом позивача банк визначає пеню в сумі 139 397,94 грн.). Розмір заборгованості підтверджений наданим позивачем розрахунком (а.с.9-11). Відповідно до наведених розрахунків вбачається, що відповідачем [PERSON] порушено терміни сплати кредиту та процентів по кредитному договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом № 1366-006/08Р від 20.11.2008 року, яка складається з тіла кредиту в розмірі 171754,38 грн. та відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 246567,40 грн., підлягають до повного задоволення. Разом з тим позивачем визначено заборгованість по пені в сумі 139397,94 грн. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені за кредитним договором, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України). Умовами кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної в п.1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати один рік (п.1 ч. 2 ст.258 ЦК України) (постанова ВСУ № 6-100цс14 від 03.09.2014 року, постанова ВСУ № 6-474цс16 від 18.05.2016 року). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як вбачається з матеріалів справи, до суду позивач звернувся 22 лютого 2016 року, тому суд вважає за необхідне застосувати спеціальний строк позовної давності в один рік до позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею по кредитному договору за період з 22.02.2015 року до 22.02.2016 року в розмірі: по тілу кредиту 4306,85 грн., по відсотках - 51166,06 грн., оскільки дані позовні вимоги заявлені позивачем з пропуском річного строку позовної давності. Також судом встановлено, що 20 листопада 2008р. між АКБ «Правекс - банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №1366-006/08Р, за яким [PERSON] зобов'язалася нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 20.11.2008р. та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення суми основної заборгованості за кредитом у строк до 20.11.2021р. у розмірі 176 000 грн. та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до 20.11.2024р. (а.с. 19) Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, на якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Частина 4 даної статті прямо передбачає, що на вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю можу бути нотаріально посвідчений. Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Стаття 639 ЦК України прямо передбачає форму договору, згідно якої договір може бути украдений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається украденим з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Частина 4 даної статті визначає, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Укладаючи договір поруки №1366-006/08Р від 20.11.2008 року, сторони домовилися, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення. Тобто, на момент укладання спірного договору поруки сторонами було досягнуто усіх істотних його умов, про що свідчить підпис позичальника на останній сторінці договору. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо нотаріального посвідчення даного договору поруки, який обумовлений сторонами. Крім того, пунктом 3 ч. 1ст. 3 ЦК України передбачена як одна з основних засад цивільного законодавства свобода договору. Це означає, що сторони вільні у виборі контрагента і визначені умов договору. Скориставшись своїм правом, передбаченим наведеними нормами цивільного законодавства, позивач та [PERSON] підписали, але не уклали договір поруки та у змісті цього договору вказали «що договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення». Тобто, договір поруки, на який посилається позивач, є неукладеним та таким, що не створює підстав для виникнення прав та обовязків між позивачем та відповідачем [PERSON] Оскільки цей договір поруки не породжує будь-яких наслідків, вимога виконання зобов'язань за неукладеним договором не ґрунтується а ні на такому договорі, а ні на законі. За вказаних обставин суд вважає, що оскільки договір поруки є не укладеним, а тому в позивача на даний час немає підстав звертатися з позовними вимогами до поручителя [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору № 1366-006/08Р від 20.11.2008 року і в даному випадку заборгованість підлягає стягненню тільки з [PERSON] Тому суд, оцінюючи всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] також слід стягнути судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного ст.ст.20, 203, 207, 215-217, 236, 526, 530, 536, 551, 553, 554, 589, 610, 611, 639, 1054 ЦК України,

Outcome: approved