Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 11.01.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якої позичальник отримала кредит в розмірі 4819 грн. 02 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 22.10.2017 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 12270 грн. 48 коп., з них: 3936 грн. 95 коп. заборгованість за кредитом, 2339 грн. 57 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 5368 грн. 92 коп. заборгованість за пенею, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в сумі 625 грн. 04 коп., яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно не з'явилася в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. У відповідності до ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 11.01.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 4819 грн. 02 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим, станом на 22.10.2017 року в неї виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 12270 грн. 48 коп., з них: 3936 грн. 95 коп. заборгованість за кредитом, 2339 грн. 57 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 5368 грн. 92 коп. заборгованість за пенею, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості в сумі 625 грн. 04 коп. штраф (відсоткова складова). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3936 грн. 95 коп. та процентам за користування кредитом в сумі 2339 грн. 57 коп., ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, сторонами передбачена сплата штрафу в розмірі 625 грн. 04 коп. за порушення строків погашення заборгованості У той самий час, згідно пунктом 2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості передбачено, що за порушення обовязків по погашенню кредиту, позичальник сплачує пеню, розмір якої зазначений в Умовах і правилах. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф, а в стягненні пені слід відмовити за необґрунтованістю. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 6901 грн. 56 коп., з них: 3936 грн. 95 коп. - заборгованість за кредитом, 2339 грн. 57 коп. заборгованість за процентами, а також штраф в сумі 625 грн. 04 коп. В решті позову слід відмовити. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 12270 грн. 48 коп. та задоволено на суму 6901 грн. 56 коп., тобто на 56,25 % (6901,56х100:12270,48). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 900 грн. 00 коп. (1600х56,25:100).

Outcome: partial