Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акцент-Банк звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 14 травня 2014 року в розмірі 16191,53 грн., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між ним та відповідачем 14 травня 2014 року був укладений кредитний договір. 12 червня 2014 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Gold» в звязку з чим останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» у розмірі 3600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 15 лютого 2016 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 16191,53 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3903,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9291,31 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1750,00 грн., а також штрафу за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 747,22 грн. (процентна складова). В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував /а.с. 33/. В судове засідання відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи /а.с. 108/, не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Однак, [PERSON] надавав до суду заяву про перегляд заочного рішення та його скасування, посилаючись на те, що він жодних кредитних договорів з Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» не укладав та зазначив, що вищезазначений кредитний договір оформлений іншими невідомими особами, на підставі втраченого ним паспорту (серія ММ номер 142030). Через втрату паспорта [PERSON] у 2013 році отримав новий паспорт серія МТ №284819, тобто раніше строку укладення кредитного договору. Таким чином, на момент укладення зазначеного кредитного договору у [PERSON] був інший паспорт, ніж той, що вказаний в договорі. З приводу зазначених обставин відповідач звертався до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк». Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статей\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обовязків. За умовами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В матеріалах справи наявна анкета-заява позичальника про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 14 травня 2014 року, відповідно до якої позичальник просить надати йому кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом 500 грн. 00 коп. /а.с. 9/. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості за договором здійснюється в наступному порядку: щомісячним платежем в розмірі 7% від суми залишку заборгованості за кредитом, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним /а.с. 10/. Позивачем також на підтвердження своїх вимог надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, Умови та правила надання банківських послуг та копію паспорта позичальника /а.с. 6, 11-24, 25/. Дослідивши матеріали, цивільної справи встановлено, що станом на момент укладення кредитного договору, паспорт відповідача [PERSON] ММ142030, виданий Липецьким відділом УМВС України в Харківській області 16 лютого 1999 року, був ним втрачений, в звязку з чим [PERSON] було видано Липецьким сектором ГУДМС України в Харківській області 20 квітня 2013 року новий паспорт Серії МТ 284819 /а.с. 25, 70/. Відповідно до п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Відповідно до вимог п. 19 Положення, про втрату паспорта громадянин зобовязаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не міг скористатися паспортом громадянина України Серії ММ142030, виданим Липецьким відділом УМВС України в Харківській області 16 лютого 1999 року на імя [PERSON] та укласти 14 травня 2014 року з ПАТ «Акцент-Банк» кредитний договір. Оскільки для укладення кредитного договору особа позичальник повинен надати банківській установі оригінал паспорта для посвідчення особи власника, то суд робить висновок, що, кредитний договір укладений з особою, яка надала паспорт на імя [PERSON] було укладено на основі втраченого паспорта відповідачем. У звязку з чим докази, надані позивачем, не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, а тому факт порушення відповідачем умов кредитного договору від 14 травня 2014 року судом не приймається, оскільки відсутнє підтвердження його укладення саме з відповідачем. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інших належних та допустимих доказів виникнення зобовязань у відповідача за вищезазначеним договором та наявності у останнього заборгованості на підтвердження позовних вимог позивачем не надано. Банк жодним чином не спростував твердження відповідача по справі. Також, слід звернути уваги, що оглянувши фотографію на копії паспорту позичальника Серія ММ 142030, виданого 16 лютого 1999 року, яка надана позивачем на підтвердження позовних вимог, та фотографію відповідача на паспорті [PERSON], виданому замість втраченого 20 квітня 2013 року Серія МТ 284819, та фотографію у пенсійному посвідченні серія ААИ №128367, вбачається, що на цих документах різні особи /а.с. 25, 68, 70/. Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах при відкритті рахунка, в т.ч. і позичкового проводиться ідентифікація клієнта банку. Згідно п. 2.6. Інструкції Уповноважений працівник банку в присутності особи, що відкриває рахунок (власника рахунку/представника власника рахунку/особи, яка відкриває рахунок на користь третьої особи), робить копії відповідних сторінок паспорта та/або інших документів з інформацією, яку банк має визначити відповідно до законодавства України з метою ідентифікації особи. Ці копії засвідчуються підписами уповноваженого працівника банку та особи, що відкриває рахунок, як такі, що відповідають оригіналу, і зберігаються в справі з юридичного оформлення рахунку. Тобто, якщо фізична особа, що відкриває рахунок, не є особою на фото у паспорті, працівник банку не має права відкрити рахунок, а тому і видати кредит. Тобто, для відкриття рахунку особа, яка звернулася до банку повинна співпадати з особою на фотографії у паспорті. В іншому разі, кредит не буде видано. Таким чином, суд дійшов висновку, що 14 травня 2014 року представниками ПАТ «Акцент-Банк» був укладений кредитний договір не з відповідачем [PERSON], а з іншою особою, відповідач не підписував кредитний договір, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення зазначеного кредитного договору. На підставі викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України доказів виникнення зобовязань у відповідача за вищезазначеним договором та наявності у останнього заборгованості, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 14 травня 2014 року задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed