Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в особі Южного ГРУ, звернулось до суду з позовом та просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS]. При цьому позивач посилається на те, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань по кредитному договору №ODMLGK01420332 від 19 липня 2007 року, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., яка належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченогоприватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. 19 липня 2007 року, Р№3366, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №4314631 від 19 липня 2007 року, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Позивач зазначив, що договором іпотеки, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON], передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, однак банк не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки. Позивач вважає, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, а проживання в квартирі відповідачів та їх реєстрація негативно впливає на її ціну та перешкоджає реалізації предмету іпотеки, а тому вони вимушені звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглядати у їх відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно умов кредитного договору №ODMLGK01420332 від 19 липня 2007 року, відповідач [PERSON] отримав від ЗАО АКБ «ПриватБанк», яке в наступному було перейменовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 99900 доларів США, терміном до 19 липня 2027 року. У свою чергу [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити за його користування проценти в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та неустойку. Крім основного договору кредитування, між сторонами 19 липня 2007 року був укладений та нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого [PERSON], в рахунок забезпечення кредитного договору, передав АТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., яка належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. 19 липня 2007 року, Р№3366, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №4314631 від 19 липня 2007 року. 05 квітня 2013 року Київським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] і надано ПАТ КБ «ПриватБанк» право продажу предмету іпотеки та право на отримання будь-яких документів та довідок, необхідних для продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., яка належить відповідачу [PERSON], в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2013 року зазначене рішення залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» направив відповідачу [PERSON] вимогу про добровільне звільнення квартири з усіма членами сім'ї, однак з боку відповідача будь-яких повідомлень не надходило. Відповідно до довідки КП « ЖКС «Вузівський» за №1035 від 17 листопада 2014 року, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], його дружина - [PERSON], та їх малолітні діти: [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2013 року народження. При таких обставинах, приймаючи до уваги відсутність відомостей від відповідачів про звільнення квартири, а також виходячи із того, що право користування квартирою відповідачів повністю залежить від виконання зобов'язань іпотекодавця, суд вважає вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат також підлягають задоволенню.

Outcome: approved