Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреностей №3734-К-Н-О від 04 вересня 2015 року строком дії до 31 грудня 2017 року та від 26 грудня 2016 року, безстроково) в позовній заяві вказав, що 03 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Укладений сторонами кредитний договір складається із заяви позичальника [PERSON] та Умов і правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання взятого на себе зобовязання, зокрема не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки за їх використання в порядку та строки, передбачені кредитним договором, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, загальний розмір якої станом на 30 квітня 2016 року склав 26765 грн. 06 коп., з яких: 3483 грн. 28 коп. заборгованості за кредитом, 18681 грн. 06 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2850 грн. пені та комісії, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1250 грн. 72 коп. штрафу (процентна складова). Вказані кошти, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378 грн., представник позивача просив стягнути з відповідача, розглянувши справу без його участі, про що надав до суду відповідне письмове клопотання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, але надав до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому заявленого позову не визнав. При цьому, підтвердив факт укладення з позивачем спірного кредитного договору, однак просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду, оскільки ним та позивачем кредитний договір був укладений 03 грудня 2010 року строком на 1 рік, і 03 грудня 2011 року цей строк закінчився. До суду позивач звернувся лише у червні 2016 року, пропустивши встановлений законом трирічний строк звернення до суду. Просив справу розглядати без нього. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З цих підстав суд вважає можливим подану представником позивача заяву задовольнити та розглянути зазначену цивільну справу без його участі на підставі наявних у ній письмових доказів. У звязку з неявкою сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.197 ЦПК України). Дослідивши позовну заяву позивача, заперечення на позовну заяву відповідача та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставами їх виникнення, окрім іншого, є договори та правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). У справі, що розглядається, судом встановлено, що 03 грудня 2010 року відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою-анкетою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій просив надати йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підтвердження факту укладення сторонами кредитного договору, позивачем надано до суду заяву [PERSON] від 03 грудня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій він просив надати йому зазначений кредит. Отже, з врахуванням розяснень, які є в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», укладеним сторонами кредитним договором визнає заяву відповідача [PERSON] від 03 грудня 2010 року про надання кредиту та Умови і Правила надання банківських послуг, затверджені наказом №СП-2010-258 від 06 березня 2010 року. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Правовими наслідками невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов є покладення на сторону обовязків, передбачених ст.611 ЦК України, зокрема сплати неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення свого зобовязання, при цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею неустойка що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань призвело до виникнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 30 квітня 2016 року склав 26765 грн. 06 коп., з яких: 3483 грн. 28 коп. заборгованості за кредитом, 18681 грн. 06 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2850 грн. пені та комісії, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1250 грн. 72 коп. штрафу (процентна складова). Стосовно розгляду заяви відповідача про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав. Стаття 256 ЦК України визначає певний строк (позовну давність), в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право особи уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93 та 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Цивільне законодавство України передбачає загальну і спеціальну позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлює позовну давність в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до укладеного сторонами кредитного договору відповідачу [PERSON] була видана банківська картка №5211537443836403, строком дії до вересня місяця 2016 року (п.2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг). Отже, саме з цього часу відраховуються строки як загальної позовної давності (три роки), так і скороченої (1 рік). До суду вказаний позов надійшов 01 червня 2016 року, тобто у встановлені ст.ст.257 та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України строки звернення до суду. У звязку з цим, заява [PERSON] про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду задоволенню не підлягає. Натомість, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Окрім цього, у звязку із задоволенням позову, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1378 грн. сплаченого позивачем судового збору (платіжне доручення від 25 травня 2016 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved