Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 15022,58грн. В обґрунтування вимог вказує, що 03.03.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 9900грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.05.2013року з [PERSON] стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03.03.2006року в розмірі 53067,21грн. Відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, продовжує користуватись наданими йому коштами, у звязку з чим станом на 30.11.2014року утворилася заборгованість на суму 66898,24грн., різниця між стягнутою за рішенням суду сумою становить 13831,03грн., крім того відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, відповідачу нараховано 500грн. штраф (фіксована частина), 636,44 грн. штраф (процентна складова). На підставі вище наведеного представник позивача просить суд позов задовольнити, стягнути із боржника заборгованість по кредиту на суму 15022,58грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 03.03.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту, який складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідачу були надані грошові кошти в сумі 9900грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Пунктами 6.5, 6.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг при порушення позичальником строків платежів щодо будь-якого із грошових зобовязань більше ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. У звязку з неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за договором кредиту, відповідач станом на 30.11.2014року має заборгованість 66898,24грн., яка складається з наступного: 9893,44грн. заборгованість за кредитом, 57004,8 заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Від суми заборгованості слід відняти суму у розмірі 53067,21грн., яка була стягнута рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.05.2013року з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 13831,03грн. Крім того відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, відповідачу нараховано 500грн. штраф (фіксована частина), 636,44 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, банк просить стягнути з позичальника заборгованість достягнення на загальну суму 15022,58грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязаннні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязанння (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. В силу вимог ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь банку заборгованість по кредитному договору від 03.03.2006р. на загальну суму 15022,58грн., з яких : 13831,03грн. різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом, 500грн. штраф (фіксована частина), 691,55 грн. штраф (процентна складова). Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. В силу вимог ст. 88 ЦПК України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі, зокрема 243,60грн.судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved