Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.ст. 525, 526, 530,623, 1049, 1050,1054 ЦК України та укладений між сторонами кредитний договір № 0178/БП4/95/0046860 від 01.09.2008 року, просив задовольнити позовні вимоги в сумі 428,31 грн. та стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав заяву в якій просить розглядати справу без участі представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, надала письмові заперечення по справі. Відповідач надав суду квитанції та просив їх долучити до матеріалів справи, а також просив застосувати строк позовної давності до стягнення пені і відмовити в задоволенні позову в частині нарахування плати за обслуговування кредиту та віндикаційних витрат у зв'язку з безпідставністю їх нарахування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають і позивачу слід відмовити в позові, враховуючи наступне. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст.ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. 29.09.2008 року між Кредитною спілка «Аккорд» та членом кредитної спілки [PERSON] укладено договір № 0178/БП4/95/0046860, відповідно до якого Позичальником (відповідачем) отримано кредит у розмірі 4709,59 грн. на строк 18 місяців, з 01 вересня 2008 року по 01 березня 2010 року, зі сплатою 40,6595 % річних, з погашенням кредиту та процентів у термін, передбачені графіком щомісячних платежів. Відповідач одночасно з укладанням кредитного договору була повідомлена про те, що права кредитодавця можуть бути відступлені на користь Відкритого акціонерного товариства «Плюс-Банк». Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що відповідачем має бути сплачено 6478,69 грн. Відповідно до Генерального договору про відступлення прав за кредитними договорами КС «Аккорд» від 01.02.2008 р. та ст. 516 ЦК України ВАТ «Плюс БАНК», який перейменовано у ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» (далі-Позивач) відповідно до Змін до Статуту ПАТ «Плюс Банк», затвердженими зборами акціонерів (протокол № 35 від 11.08.2011 року), придбав у КС «Аккорд» права кредитодавця за вищевказаним Кредитним договором по відношенню до Відповідача. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач просить стягнути з відповідача 428,31 грн., з яких прострочений борг 0,07 грн., прострочені проценти 5,42 грн., нараховану плату за обслуговування кредиту - 157,71 грн., пеня - 0,11 грн., віндикаційні витрати - 265,00 грн. Судом встановлено, що останній платіж здійснений відповідачем в сумі 378,05 - 24.06.2011 року. Суд вважає, що саме з цієї дати позивач повинен був знати про його порушене право, оскільки п.4.3 договору сторони визначили, що платіж за договором вважається здійсненим у день зарахування коштів на відповідний рахунок Кредитодавця, а за відступленою вимогою - на рахунок ВАТ «Плюс Банк». Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Сторонами не надано доказів щодо збільшення строку позовної давності, позов подано 16.01.2014 року, а тому строк позовної давності для стягнення пені сплинув. Тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів в сумі 0,11 грн. слід відмовити в задоволенні позову. Щодо стягнення нарахованої плату за обслуговування кредиту в сумі 157,71 грн., віндикаційних витрат в сумі 265,00 грн., суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не було підтверджено ані обов'язок відповідача по сплаті зазначених видів стягнення, ані розмір віндикаційних витрат, ані розмір строкових процентів. В предмет доказування по даній справі входить не лише розмір заборгованості, а й правильність обчислення суми заборгованості та її складових (основної суми, відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та інше) у відповідності до умов кредитного договору, що підлягає дослідженню у судовому засіданні. Такий розрахунок повинен бути наданий з розбивкою зазначених сум сплати та заборгованості за кожний місяць окремою строчкою у відповідності до графіку погашення кредиту на протязі усього періоду, за який нараховувалась заборгованість. У зв'язку з цим судом приймалися заходи щодо всебічного та повного з'ясування обставин справи. Ухвалою суду від 11.03.2014 року визнано явку представника позивача обов'яковою для дачі пояснень з приводу нарахування пені, віндикаційних витрат, прострочених процентів та надати розрахунок цих стягнень. Однак позивач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості, періоду, з якого виникла заборгованість, суми розрахунку цієї заборгованості, а також не виконав вимог суду. З огляду на викладене та враховуючи строки розгляду даної справи, заходи, які приймалися судом для встановлення наявності та розміру заборгованості, а також відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення з відповідача 428,31 грн., з яких прострочений борг 0,07 грн., прострочені проценти 5,42 грн., нараховану плату за обслуговування кредиту - 157,71 грн., пеня - 0,11 грн., віндикаційні витрати - 265,00 грн. не обґрунтовані, в ході розгляду справи не доведені, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed