Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (надалі ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.08.13 р. між сторонами укладено кредитний договір № 002, за умовами якого відповідач отримала кредит на споживчі потреби в сумі 45000,00 грн. під 21,5 % річних зі строком повернення до 30.07.14 р. Проте свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконала, у звязку з чим станом на 31.07.15 р. у неї перед позивачем утворився борг в сумі 80532,21 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту в сумі 40114,36 грн., по сплаті процентів в сумі 12130,55 грн., крім того, на підставі ст.625 ЦК України позичальнику нараховано індексацію простроченої заборгованості в сумі 26854,54 грн. та 3 % річних в сумі 1432,76 грн. Відповідачем [PERSON] до суду предявлено зустрічний позов, у якому вона просить суд списати з вкладного (депозитного) рахунку, відкритого у ПАТ «Брокбізнесбанк» на її імя за договором банківського вкладу № D_260540791 від 31.07.13 р. грошові кошти в сумі 50000,00 грн. та зарахувати їх на погашення заборгованості за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р., укладеним між нею та ПАТ «Брокбізнесбанк». Вимоги зустрічного позову обґрунтовуються тим, що у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р. нею з позивачем було укладено договір застави майнових прав № 002 від 14.08.13р., за умовами якого [PERSON] передала в заставу майнові права на грошові кошти, розміщені на рахунку за договором № D_260540791 від 31.07.13 р. У звязку із запровадженням в установі позивача тимчасової адміністрації, [PERSON] зверталась до ПАТ «Брокбізнесбанк» з вимогою про визнання її кредитором банку та внесення її депозитних коштів в сумі 50000,00 грн. тіла депозиту та 2445,21 грн. процентів на банківський вклад до реєстру вимог кредиторів, проте отримала відповідь про акцептування банком лише вимог в сумі 2445,21 грн. [PERSON] зверталась до банку із заявою про зарахування коштів депозиту на погашення її заборгованості за кредитним договором, проте у такому зарахуванні їй було відмовлено, при цьому банк необґрунтовано покликався на відсутність в укладених договорах підстав, які б надавали можливість здійснити таке зарахування коштів. Таку відмову [PERSON] вважає неправомірною, оскільки такий порядок передбачений договорами та не суперечить вимогам законодавства. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] вимоги первісного позову підтримала в повному обсязі, вимоги зустрічного позову не визнала та подала на нього письмові заперечення, які обґрунтовуються тим, що звернення стягнення на предмет застави є правом, а не обовязком банку, яким позивач розпоряджається на власний розсуд. Крім того, відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають відшкодуванню кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобовязання перед цим банком. Крім того, строк виконання банком своїх зобовязань за депозитним договором на момент запровадження у банку тимчасової адміністрації не настав. [PERSON] під час ліквідаційної процедури не предявила вимогу в порядку ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а операції банку під час ліквідаційної процедури обмежуються положеннями п.1 ч.5 ст.36 вищезазначеного Закону. З цих підстав представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні вимог зустрічного позову та повністю задовольнити вимоги первісного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась, клопотала про розгляд справи у її відсутності з участю її представника. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала вимоги зустрічного позову та пояснила, що будь-які перешкоди у зарахуванні депозитних коштів з вкладного рахунку [PERSON] на погашення її заборгованості за кредитним договором відсутні, оскільки таке договірне списання передбачено умовами укладеного між сторонами договору і не заборонено ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». [PERSON] пояснила, що [PERSON] неодноразово зверталась до банку з пропозицією здійснення такого зарахування, однак у цьому клієнту було безпідставно відмовлено. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами докази, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову та задоволення у повному обсязі зустрічного позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Судом встановлено, що 31.07.13 р. між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено договір № D_260540791 банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсіон», за умовами якого [PERSON] розмістила у банку грошові кошти в сумі 50000,00 грн. на строк до 04.08.14 р., з правом поповнення та сплатою процентів на суму вкладу у розмірі 17,5 % річних. З пояснень представника позивача за зустрічним позовом, листа ПАТ «Брокбізнесбанк» №4/5497-кр від 28.10.14 р. про розмір акцептованих грошових вимог [PERSON] та виписки по депозитному рахунку від 21.06.16 р. вбачається, що кошти депозитного вкладу за договором №D_260540791 від 13.07.13 р. в сумі 50000,00 грн. перебувають на рахунку [PERSON], зупиненому 10.06.14 р., тобто вкладнику не повернуті та не входять до складу акцептованих Банком грошових вимог [PERSON] Вказані обставини представником позивача за первісним позовом не оспорюються. Судом встановлено також, що між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] 14 серпня 2013 року укладено кредитний договір № 002, за умовами якого позичальник ([PERSON]В.) отримала кредит у розмірі 45000,00 грн. на споживчі цілі терміном повернення до 30 липня 2014 року, під 21,5 % річних. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що умови кредитного договору щодо своєчасності повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом [PERSON] виконувала неналежно, у передбачені кредитним договором строки суму позики банку не повернула. Як вбачається з наданих позивачем за первісним позовом виписок по рахунках [PERSON], станом на 31.07.15 р. розмір її заборгованості по поверненню тіла кредиту складає 40114,36грн., по сплаті відсотків 12130,55 грн. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, наданим суду позивачем за первісним позовом, вбачається, що у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання на підставі ст..625 ЦК України їй нараховано суму індексації у розмірі 26854,54 грн., а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1432,76 грн. Наданий розрахунок суд вважає обґрунтованим. Таким чином, станом на 31.07.15 р. борг [PERSON] перед ПАТ «Брокбізнесбанк» складає: по поверненню тіла кредиту - 40114,36 грн., по сплаті відсотків 12130,55 грн., сума індексації простроченої заборгованості 26854,54 грн., 3 % річних 1432,76 грн., а всього 80532,21 грн. Як вбачається з п.1.4.1 кредитного договору № 002 від 14.08.13 р., право на отримання позичальником кредиту виникає після укладення на прийнятих для Банку умовах, та набрання чинності договорів, які забезпечують виконання зобовязань за цим договором, а саме договору застави майнових прав на грошові кошти, розміщені на вкладному (депозитному) рахунку №26352600128638 за договором строкового банківського вкладу (депозиту) (вклад «Пенсіон») №D_260540791 від 13.07.13 р. Судом встановлено, що у забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р., між нею та Банком укладено договір застави майнових прав № 002 від 14.08.13 р., за умовами якого [PERSON] передала в заставу Банку право вимоги на отримання грошових коштів в сумі 50000,00 грн., які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку № 26352600128638 на підставі договору строкового банківського вкладу (депозиту) (вклад «Пенсіон») № D_260540791 від 13.07.13 р. Як вбачається з п.2.1 цього договору, застава за цим договором забезпечує вимоги заставодержателя щодо виконання позичальником усіх його грошових зобовязань за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р. Згідно з п.5.1 цього договору, заставодержатель має право на договірне списання коштів з вкладного рахунку для виконання позичальником боргових зобовязань за кредитним договором. Включенням в договір цього пункту заставодавець доручає заставодержателю здійснювати таке договірне списання без укладення будь-яких додаткових договорів та надання будь-яких додаткових документів. Пунктом 5.2 вказаного договору передбачено, що таке право може бути реалізоване заставодержателем за умови невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобовязань та умов, що випливають з кредитного договору. Судом встановлено, що одночасно з укладенням вищезазначеного договору застави майнових прав, 14.08.13 р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору строкового банківського вкладу (депозиту) (вклад «Пенсіон») № D_260540791 від 13.07.13 р., за умовами якої положення депозитного договору доповнено умовами щодо права договірного списання коштів з цього вкладного (депозитного) рахунку у випадку невиконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Таким чином, судом встановлено, що на момент розгляду справи у ПАТ «Брокбізнесбанк» знаходяться депозитні кошти [PERSON] в сумі 50000,00 грн., не включені до реєстру акцептованих вимог Банку та передані в заставу Банку у забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р., заборгованість за яким станом на 31.07.15 р. складає 80532,21 грн. Судом встановлено, що у ПАТ «Брокбізнесбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, постановою Правління НБУ № 339 від 10.06.14 р. відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації. 29.01.16 р. [PERSON] звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» з листом, у якому просила здійснити погашення її зобовязань за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р. шляхом договірного списання коштів з її вкладного рахунку, звернення стягнення на предмет застави грошових коштів на її вкладному рахунку, або зарахування зустрічних однорідних вимог. Як вбачається з відповіді ПАТ «Брокбізнесбанк» № 1117 від 16.02.16 р. на вищезазначену заяву [PERSON], у здійсненні договірного списання коштів з її вкладного рахунку у погашення її зобовязань за кредитним договором відмовлено у звязку з тим, що чинним законодавством та умовами укладених з [PERSON] договорів така можливість не передбачена. Суд вважає таку відмову ПАТ «Брокбізнесбанк» необґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до ст.510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до ст.601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Статтею 602 ЦК України передбачено випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог. Такими випадками є вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобовязаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Відповідно до п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку, крім іншого, забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Судом встановлено, що за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р., укладеним ПАТ «Брокбізнесбанк» з [PERSON], заміна застави не здійснювалась, кошти депозитного вкладу [PERSON] в сумі 50000,00 грн. на момент початку процедури виведення Фондом банку з ринку перебували на депозитному рахунку у Банку, а у статті 5 договору застави майнових прав №002 від 14.08.13 р. передбачено договірне списання коштів з вкладного рахунку [PERSON] для виконання її боргових зобовязань за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р. Крім того, умовами про договірне списання доповнено договір строкового банківського вкладу (депозиту) (вклад «Пенсіон») № D_260540791 від 13.07.13 р. додатковою угодою № 1 до нього від 14.08.13 р. (п.1.9). Таким чином, обмеження, встановлені п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо заборони зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), зарахування на вимогу однієї із сторін, на правовідносини, що виникли між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON], не поширюються, і позивач за зустрічним позовом має право на зарахування коштів з вкладного (депозитного) рахунку у погашення своїх зобовязань за кредитним договором, оскільки такі вимоги є однорідними, виникають із зобовязань, у яких сторони мають статус одночасно кредитора і боржника. Отже, на правовідносини ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] не поширюються встановлені ст.602 ЦК України обмеження щодо недопустимості зарахування зустрічних вимог як за зобовязаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, оскільки настав випадок, установлений Законом п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому суд враховує, що відповідно до п.8 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань. Таким чином, право на одержання коштів депозитного вкладу позивача за зустрічним позовом [PERSON] обмежено до дня виконання зобовязань за кредитним договором, і ПАТ «Брокбізнесбанк», відмовляючи у списанні коштів з її вкладного (депозитного) рахунку, за умови встановленої законом заборони на відшкодування цих коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, фактично порушує право власності [PERSON] на кошти депозитного вкладу. Таким чином, як Законом, так і укладеними між сторонами договорами сторонам надано право договірного списання коштів з депозитного рахунку [PERSON] у погашення її зобовязань за кредитним договором, а тому вимоги зустрічного позову суд вважає обґрунтованими та вбачає підстави для їх задоволення. За таких обставин, за умови зобовязання ПАТ «Брокбізнесбанк» списати з вкладного (депозитного) рахунку [PERSON] за договором банківського вкладу № D_260540791 від 31.07.13 р. грошові кошти в сумі 50000,00 грн. та зарахувати їх на погашення заборгованості за кредитним договором № 002 від 14.08.13 р., з [PERSON] на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» у погашення заборгованості за вказаним кредитним договором підлягають стягненню: 80532,21грн. 50000,00 грн. = 30532,21 грн. Судові витрати за первісним позовом підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON], понесені позивачем за зустрічним позовом судові витрати підлягають стягненню з ПАТ «Брокбізнесбанк» на її користь. Враховуючи викладене,

Outcome: partial