Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та просив стягнути кредитну заборгованість у сумі 18930,92 гривень, витрати по оплаті судового збору у розмірі 229,40 гривень. Представник позивача посилається на те, що 24.01.2007 року відповідачка [PERSON] уклала договір № б/н з позивачем та отримала кредит у розмірі 2500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, позивач просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, оскільки сплатила повністю заборгованість за договором № б/н від 24.01.2007 року ще в 2009 році, крім того, відповідачка наголошувала, що позивач пропустив строк позовної давності. Відповідачка просила позивача довести їх вимоги, та представити суду довідку про рух грошових коштів на картці. Представник позивача не представив до суду довідку про рух грошових коштів на картці відповідачки. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що 24.01.2007 року відповідачка [PERSON] уклала договір № б/н з позивачем та отримала кредит у розмірі 2500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із заяви [PERSON] вбачається, що вона зверталася до банку з проханням надати платіжну картку з кредитним лімітом 2500 гривень та базовою процентною ставкою 3 % в місяць із розрахунку 360 днів на рік, строк дії картки 2 роки. Крім заяви [PERSON], до суду позивачем надані умови та правила надання банківських послуг. Вказані умови не містять підпису відповідача. Умови і правила надання банківських послуг стосуються усього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника. У заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до умов. Крім того, у заяві не зазначено умов надання кредиту, окрім розміру ліміту та процентної ставки за користування кредитом. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки не містить підпису позичальника, тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту. Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що підписуючи заяву, відповідач розумів вказані умови, у тому числі щодо погодження сторонами терміну позовної давності, що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення договору у письмовій формі про збільшення строку позовної давності. Суд звертає увагу на те, що у заяві вказано, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки (а.с. 8, зворот). Представником позивача було роз'яснено, що строк дії платіжної картки - 2 роки. Позивачем не доведено, що відповідач не повернув кредит в строк. В матеріалах справи відсутні будь які докази, що позивач звертався з претензією на адресу відповідач про сплату заборгованості. Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив встановлений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом.

Outcome: dismissed