Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовною заявою після уточнення позовних вимог, остаточно просило: стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 178 431,66 грн. (з яких: відсотки по договору - 83 616,57грн., пеня - 94 815,09грн.) та судові витрати у сумі 1791,68 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.04.2007 року між філією - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 233, згідно якого відповідачеві було надано кредит в сумі 32 724,00 (тридцять дві тисячі сімсот двадцять чотири) доларів США, на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2014 року, з відсотковою ставкою 12 % річних, відповідно до п.1.5.1.1 кредитного договору. За пунктом 1.3. кредит був виданий шляхом перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль SSANG YONG REXTON, згідно документу - договору купівлі-продажу від 18 квітня 2007 року. Пунктами 3.3.1. - 3.3.4 договору позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, використовувати кредит на цілі та у строки, визначені цим договором, повернути кредит в сумі 32724,00 дол. США, здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним щомісячно ануїтентними платежами в сумі 577,67 доларів США шляхом внесення готівки в касу банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший ануїтентний платіж здійснити до 19.04.2007 року, в подальшому - не пізніше 19 числа місяця, наступного за звітним. В строки передбаченому договором, сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом, комісійні винагороди. Пунктом 4.1. - 4.1.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по договору, сторони несуть відповідальність в порядку та умовах, обумовлених зобов'язанням, а саме: за порушення терміну поверненню основної суми кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору укладено двосторонній договір поруки № 253 від 19 квітня 2007 року між позичальником та [PERSON] і в цей же день укладений договір застави № 2189, предметом якого є автомобіль марки SSANG YONG REXTON 2007 року випуску. Через невиконання боржником та поручителем умов договору по кредитному договору філією - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» було подано позов до суду про дострокове стягнення боргу із [PERSON] та [PERSON] Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28.04.2010 року стягнуто солідарно з відповідачів 254452,33 грн., яка нарахована була станом на 14.10.2009 року. Так як, судове рішення виконано у лютому 2014 року, то збільшилась заборгованість по нарахованим відсоткам, пені на прострочений борг та на прострочені відсотки, яка станом на 05.05.2014 року з урахуванням уточнених позовних вимог становить: відсотки - 83 616,57 грн. (стягнення за період з 15.10.2009 року по 31.03.2014 року); пеня - 94 815,09 грн. (стягнення за період з 15.10.2009 року по 05.05.2014 року). Пеня в розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення станом на 05.05.2014 року становить 178431,66 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно, 19 квітня 2014 року між нею та банком укладений договір поруки № 253, відповідно до якого вона зобов'язалась відповідати по зобов'язаннях за кредитним договором № 233 від 19.04.2007 року солідарно зі своїм чоловіком [PERSON]. В квітні 2010 року Кіровським райсудом м. Кіровограда ухвалене заочне рішення про стягнення 254452,33 грн. Рішення суду виконувалось нею шляхом звернення стягнення на її заробітну плату, щомісячно із заробітку відраховувалось по 40% коштів, які направлялись до установи банку, що підтверджується наданими бухгалтерією з місця роботи довідками, таким чином сплачено 90 198,48 грн. Відповідач [PERSON] щомісячно вносив кошти до банку, рішення суду виконане, тому 26 лютого 2014 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.. Вказувала, що порука припинена, так як звернувшись в 2009 році до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк, підлягає обрахуванню від цієї дати. Тому її зобов'язання перед банком припинено. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги також не визнала, пояснила суду, що дійсно в квітні 2007 року між [PERSON] та АТ «Ощадбанк України» був укладений кредитний договір № 233. Відповідно до п. 3.2.3.вказаного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк використав право дострокового виконання зобов'язання і в жовтні 2009 року звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. [PERSON] вносив щомісячно готівку до каси банку. Сторона відповідачів, не погоджуючись з заявленими вимогами і заявляючи про відмову в задоволенні позову вказали, що банк сам вирішив про дострокове стягнення і рішення суду повністю виконане, таким чином зобов'язання вирішене. Розрахунок банку спотворений, так як кошти сплачені в порядку виконання судового рішення незаконно переведені в еквівалент долара США і зараховані як чергові платежі, за умовами визначеними договором пунктом 3.3.3. не пізніше 19 числа кожного місяця, а відтак нараховано неустойку. Крім того, приховав факт сплати у 2010 році (протягом розгляду справи про дострокове стягнення) 2 500 доларів США, які не ввійшли в розрахунок рішення суду від 28.04.2010 року, а це вплинуло на розмір заборгованості, нарахування відсотків. Більш того, нарахована неустойка в сумі 94 815,09 грн. не включає положення ч. 2 ст. 258 ЦК України. Пеня є непропорційно велика в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту, ніякої шкоди установі позивача не заподіяно, тому в даному випадку слід врахувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 3 ст. 551 ЦК, що доводять відповідні письмові документи. Заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст. 10 та ст. 11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за наступного. Судом встановлено, що 19.04.2007 року між філією - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 233, згідно якого останньому було надано кредит в сумі 32 724 доларів США, на 84 місяці, термін остаточного погашення кредиту 19 квітня 2014 року, з відсотковою ставкою 12 % річних, відповідно до п.п. 1.1., 1.5.1.1. кредитного договору. Згідно до п. 1.3 кредит був наданий шляхом перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль SSANG YONG REXTON згідно документу - договору купівлі-продажу від 18.04.2007 року. За пунктом 3.3.3 позичальник зобов'язується повернути кредит в сумі 32724 дол. США, здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним щомісячно згідно кредитного договору, не пізніше 19 числа місяця, наступного за звітним. В забезпечення виконання кредитного договору 19.04.2007 року між [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління тристоронній укладено договір поруки № 253, за яким [PERSON] солідарно у тому ж обсязі, що і [PERSON], відповідає перед банком по зобов'язанню (п.3.1.договору поруки). 19.04.2007 року укладено договір застави автомобіля № 2189, предметом якого є автомобіль марки SSANG YONG REXTON 2007 року випуску. Через порушення відповідачем [PERSON] виконання договору банк згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.2.3. вказаного договору використав право дострокового стягнення з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором - звернувся до Кіровського райсуду в жовтні 2009 року. Згідно заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року із відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість, яка станом на 14.10.2009 року становила 254 452,33 грн., з яких: по поточному кредиту - 202 182,25 грн., простроченому кредиту - 21 542,84 грн., відсотки - 26 163,78 грн., пеня на прострочений борг - 2231,01грн., пеня на прострочені відсотки - 2332,45 грн. Зазначене судове рішення обома боржниками виконувалось солідарно, [PERSON] щомісячно вносив кошти в касу банку, що підтверджується наданими суду квитанціями, а з [PERSON] звернуто стягнення на заробітну плату - щомісячно відраховувалось по 40%, безпосередньо, до банку що підтверджується наданими бухгалтерією з місця роботи довідками, які пред'явлені до суду відповідачами. В судовому засіданні не знайшов підтвердження факт перерахування коштів спочатку до відділу ДВС, а потім до банку, як стверджувала в суді представник позивача, що на її думку вплинуло на утримання виконавчою службою відповідних платежів. 26 лютого 2014 року заочне рішення суду було виконане, виконавче провадження завершене, про що 26.02.2014 року державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». В порушення вимог ст. ст. 192, 533 ЦК України кошти, які надходили до банку в рахунок виконання рішення суду перераховувались у долари США, незважаючи на те, що борг стягнуту у національній валюті - гривні, з чим позичальник повністю погодився, рішення набуло чинності. Згідно до пункту 1.6 договору погашення заборгованості внаслідок виконання виконавчого документа здійснюється в порядку, визначеному виконавчим документом. Стягнення за судовим рішенням відбулось у національній валюті, що і полягло в основу виконавчого документа, а відтак зараховувати кошти, як визначено договором більш того з переводом в іноземну валюту та за банківськими днями, суперечить положенням діючого законодавства, а відтак наданий банком розрахунок за договором після дострокового стягнення є неправильним. Крім того, виконання рішення Кіровського райсуду від 28.04.2010 року було розстрочене до 19 квітня 2014 року, представник позичальника проти розстрочки не заперечував, про що вказано в ухвалі Кіровського райсуду від 13 квітня 2012 року. Строк дії договору закінчився 19 квітня 2014 року, пункт 3.3.3. Банком за період з 15.10.2009 року по 05 травня 2014 року визначена заборгованість 178 431,66 грн., з якою не погодились відповідачі за вищевикладених обставин і їх заперечення є обґрунтованими та такими які суд приймає до уваги. Банком заборгованість стягнута достроково, як вказала в суді представник програма нарахування ніяким чином не змінилась через дострокове стягнення. Зачислення проводилось з урахуванням всіх положень договору в залежності від надходження платежів і з переводом в долари США та банківським днем (19 число кожного місяця). Позивач в березні та квітні 2014 року надіслав листи-претензії боржникам з визначеною заборгованістю, розмір яких значно відрізнявся, що на думку відповідачів, також доводить нечесну позицію банку, враховуючи, що споживач є слабкою стороною угоди, не забезпечений механізмами встановити наявну та реальну суму боргу після дострокового стягнення. Судом також встановлено, що 03.03.2010 року - до ухвалення рішення суду від 28.04.2010 року - на погашення зобов'язань по кредиту [PERSON] було сплачено 28503,95 грн. (2500дол.США), які на виконання п. 1.6.договору мали бути направлені банком на погашення відсотків по кредиту, які на той час становили 26 163,78 грн., тобто на момент ухвалення рішення заборгованість по відсоткам була погашена, а тому всі кошти, які надходили на виконання зобов'язань по кредиту повинні були спрямовуватись на погашення по тілу кредиту, проте в порушення умов договору кошти і в подальшому зараховували на погашення по відсотках, що підтверджується як наданим банком розрахунком заборгованості, так і квитанціями про сплату кредиту [PERSON] Представник позичальника зазначила, що за їхніми розрахунками та на підставі документів, які містяться в матеріалах справи станом на 22.01.2013 року тіло кредиту було виплачено в повному обсязі, а отже розрахунки банку, які надані до суду є невірними. Для підтвердження своїх заперечень стороною заявлено клопотання про витребування доказів, за наслідком якого постановлена ухвала про забезпечення доказів від 05.12.2014 року, якою зобов'язано ПАТ «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління надати розрахунок погашення зобов'язання у відповідності до п. 1.6 кредитного договору. Зазначене стороною позивача не виконано, до суду надані розрахунки проведені іншим способом зарахування сплаченого боргу і при цьому залишилась незмінною сума боргу, про що представник банку в суді пояснила, що установа не може змінити програму, і перерахувати заборгованість так званому «в ручному режимі». Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України. Разом з тим, відсутні об'єктивні підстави перевірити правильність визначеної банком заборгованості, яка сума фактичного залишку існує яким чином зараховані сплачені по судовому рішенню платежі що прийнято за базу нарахування процентів за кредитом, із якої утворився борг у розмірі 178 431, 66 грн. Відсутні відомості цільового зарахування внесених позичальником і поручителем коштів (на погашення яких платежів: прострочених, поточних згідно черговості задоволення вимог банку їх спрямовано). За пунктом 1.6 кредитного договору № 233 від 19.04.2007 року визначено порядок погашення зобов'язання: прострочені проценти за користування кредитом, строкові проценти за користування кредитом, прострочена основна сума боргу за кредитом, строкова сума основного боргу за кредитом, штрафні санкції. Після подачі позову та до ухвалення судового рішення від 28.04.2010 року на погашення зобов'язань по кредиту 03.03.2010 року боржником сплачено 28 503, 95 грн. (2500 доларів США), які на виконання вказаної умови зобов'язання мали бути направлені банком на сплату відсотків по кредиту. Тобто, після ухвалення судового рішення мали бути спрямовані на погашення тіла кредиту. В порушення цього банк платежі спрямовував на погашення відсотків, що підтверджується документально. А відтак, після дострокового стягнення не може мати місце нарахування пені на прострочені відсотки, кредитне зобов'язання достроково вирішене, саме банк використав своє право дострокового виконання договору. Більш того, за погодженням позичальника судове рішення від 28.04.2010 року було розстрочене до 19.04.2014 року (ухвала Кіровського райсуду м. Кіровограда від 13 квітня 2012 року), рішення виконане у лютому 2014 року. З наведеного обґрунтування, стороною відповідача тіло кредиту повністю сплачено 22.01.2013 року, а відсотки стягнуті за попереднім судовим рішенням, відтак вимог про стягнення відсотків в сумі 83 616,57 грн. є необґрунтованою. Так як, суду не наданий розрахунок заборгованості у врахуванням вищевикладеного, неможливо вирішити питання щодо зменшення неустойки про що наполягала сторона відповідача з посиланням на обставини виконання зобов'язання (а саме розстрочка виконання судового рішення, термін вилучення автомобіля для здійснення реалізації в рахунок погашення заборгованості, стан здоров'я позичальника, матеріальний стан чи завдана шкода позивачеві), а також застосувати строки позовної давності в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України, належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позовні вимоги є необґрунтованими і не доведеними, а відтак безпідставними внаслідок чого не підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд, судові витрати залишає по їх фактичному понесенню позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed