Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.02.2006 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт протягом дії картки банком змінювався. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов'язалась сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак [PERSON] не виконує умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 31.01.2016 в розмірі 26157,48 грн. 05.10.2011 організаційно-правову форму позивача було змінено на Публічне акціонерне товариство і позивач є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», а тому звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить його задовольнити та розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Вважають, що позивач не довів факт отримання [PERSON] кредиту та розмір заборгованості за цим кредитом. Зокрема, анкета-заява містить виправлення, підпис в ній виконано не відповідачем, а її бувшим чоловіком. Доказів отримання відповідачем кредитної картки позивач також не надав. Умови та Правила надання банківських послуг не містять дати та підпису відповідача, а тому не можуть бути складовою кредитного договору. Згідно вимог закону кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі. Недотримання цієї вимоги свідчить про нікчемність договору. Розрахунок заборгованості за даним договором, наданий позивачем, не містить прізвища та посади особи, що його склала. За кредитним договором сума кредитного ліміту складає 5000 грн., а позивач просить стягнути 5325,82 грн. основного боргу. Також позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись на «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку», однак до позовної заяви їх не надає. Вказане доводить, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Також відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 08.02.2006 [PERSON]. підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», які разом з «Тарифами Банку» та «Правилами користування платіжною карткою» складають договір про надання банківських послуг, укладений між відповідачем та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт протягом дії картки банком змінювався. Вказане також спростовує посилання відповідача та її представника на відсутність договірних відносин між сторонами щодо отримання відповідачем кредиту, а також посилання на невідповідність суми кредитного ліміту, встановленого кредитним договором у розмірі 5000 грн. розміру основного боргу у сумі 5325,82 грн. про стягнення якого, зокрема, просить позивач. 05.10.2011 організаційно-правову форму позивача було змінено на Публічне акціонерне товариство і позивач є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Відповідач зобов'язалась сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з розрахунком суми боргу заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 31.01.2016 становить 26157,48 грн., а саме: 5325,82 грн. - заборгованість за кредитом; 19109,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1221,78 грн. - штраф (процентна складова). Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що підпис в анкеті-заяві про надання кредиту виконаний не нею, а її колишнім чоловіком. З цього приводу суд зазначає таке. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Передбачений цією нормою процесуального права принцип змагальності сторін знайшов своє відображення також у положеннях ст. 60 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Крім того, згідно ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. З наведених норм процесуального права вбачається, що як правило, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, самостійно збирають та подають докази до суду. Однак, у випадках, коли щодо отримання доказів є складнощі та/або необхідні спеціальні знання правомірним способом одержання необхідних доказів є звернення до суду, зокрема, з заявою про витребування доказів та про призначення експертизи. Витребування доказів та призначення експертизи за заявою осіб, які беруть участь у справі, є обов'язком суду. Проте з власної ініціативи суд витребовувати докази та призначати експертизу не має права. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконала свого обов'язку довести ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень, та не надала суду належні та допустимі докази, які б спростовували факт підписання нею кредитного договору, зокрема, висновок експерта, хоча суд роз'яснював відповідачу її право заявляти клопотання як про витребування доказів так і про проведення у справі експертизи для встановлення посилань відповідача на те, що вона не підписувала кредитний договір, оскільки для цього потрібні спеціальні знання, проте відповідач таким своїм право не скористалась. Отже, судом встановлено, що відповідач отримала на підставі договору № б/н від 08 лютого 2006 року кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісії та штрафів, передбачених договором, відповідач належним чином не виконала, чим істотно порушила умови укладеного договору. Враховуючи те, що відповідач не виконала взятті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту, а також процентів та штрафів, належних йому відповідно до умов договору та статті 1048 ЦК України. Разом з тим, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно п. 3.1.1та 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг термін дії картки зазначений на самій картці і по закінченню терміну її дії картка продовжується банком на новий термін (а.с. 15). Представник позивача в судові засідання, які неодноразово відкладались, не з'являвся, хоча ухвалою суду від 02.06.2016 його явку визнано потрібною для дачі особистих пояснень, жодних доказів того, що дія договору ще триває та строк дії картки не закінчився, суду не надав. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач продовжувала виконувати зобов'язання за кредитним договором до 11.05.2011 (дата здійснення останнього платежу). З даним позовом позивач звернувся до суду 12.03.2016, що свідчить про пропуск позивачем встановленого трирічного строку позовної давності. В позовній заяві позивач питання про поновлення строку позовної давності не ставив, так само, як і не вказував на наявність поважних причин його пропуску. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, зважаючи на те, що відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності до винесення рішення у справі, а позивач у свою чергу не ставив питання про поновлення строків позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову як таких, по яких був пропущений строк позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed