Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.09.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № ВLаЖГА00070147. Згідно з пунктами 1, 2, 3, 9, 10 кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 9 000 грн. для задоволення поточних потреб, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 05.09.2014 року згідно з графіком, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті в сумі зазначеній в п. 1 спеціальної частини договору у формі відкличної не відновлювальної лінії, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах визначених договором. Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, перерахував позичальнику грошові кошти в розмірі 9 000, 00 грн. Але відповідачем порушені зобов'язання за кредитним договором, а саме порушені строки сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно з п. 2.4.2 кредитного договору позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. Крім того, відповідач постійно порушує умови кредитного договору щодо повернення частини кредиту згідно з графіком, встановленим в додатку № 1 до кредитного договору. Згідно з п. 4.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником обов'язку передбаченого у п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконаних зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі зазначеному у п. 8 Спеціальної частини договору. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. Відповідно до п. 2.5.2 кредитного договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку погашень, поповнювати рахунок банку, вказаний в п. 6 спеціальної частини договору валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених у графіку погашень. Відповідач зобов'язання за договором не виконав та не виконує по цей час. Станом на 21.08.2015 року заборгованість становить 46 161, 90 грн., з них: по поверненню кредиту - 5 727, 44 грн.; по сплаті відсотків - 2 330, 61 грн.; по сплаті комісії - 3 307, 50 грн.; плата за пропуск платежів - 34 796, 35 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року у розмірі 46 161, 90 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, однак подала до суду письмові заперечення проти позову, у яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв'язку з надмірно завищеною та не об'єктивною сумою заявлених вимог, оскільки пеня нараховна позивачем в період дії мораторію, накладеного згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім цього, вважає, що має беззаперечні докази сплати коштів за кредитними зобов'язаннями згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 6 580, 00 грн. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором банківського обслуговування (далі - кредитний договір) № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті в сумі 9 000 грн. для задоволення поточних потреб у формі відкличної не відновлювальної лінії, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах визначених договором, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 05.09.2014 року згідно з графіком, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно з п. 4.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником обов'язку передбаченого у п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконаних зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі зазначеному у п. 8 спеціальної частини договору. Згідно з п. 8 спеціальної частини кредитного договору штраф, передбачений п. 4.2 загальної частини договору, складає 25 % від суми кредиту. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. Згідно з п. 9 спеціальної частини договору пеня, передбачена п. 4.3 загальної частини договору (ставка) складає 0,50 %, пеня розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів). Таким чином, судом встановлено, що банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином та надав [PERSON] грошові кошти для задоволення поточних потреб у сумі 9 000, 00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 21.08.2015 року становить 46 161, 90 грн., з них: по поверненню кредиту - 5 727,44 грн.; по сплаті відсотків - 2 330, 61 грн.; по сплаті комісії - 3 307, 50 грн.; плата за пропуск платежів - 34 796, 35 грн. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості по поверненню кредиту, по сплаті відсотків та комісії, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по поверненню кредиту у сумі 5 727, 44 грн., по сплаті відсотків у сумі 2 330, 61 грн., по сплаті комісії у сумі 3 307, 50 грн. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З приводу заперечень відповідача на позовну заяву про те, що вона має беззаперечні докази сплати коштів за кредитними зобов'язаннями згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 6 580, 00 грн., суд зазначає наступне. На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано суду копії квитанцій про внесення готівки для погашення заборгованості по кредиту [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 04.07.2011 р., 03.08.2011 р., 02.09.2011 р., 04.10.2011 р., 02.12.2011 р., 03.02.2012 р., 05.03.2012 р., 30.03.2012 р., 01.06.2012 р., 04.07.2012 р., 02.08.2012 р., 06.09.2012 р., 06.11.2012 р., 03.12.2012 р., 08.01.2013 р. на суму 1 064, 00 грн. кожна. Однак, суд не може прийняти до уваги надані, на думку позивача, беззаперечні докази сплати коштів, оскільки, по-перше, у квитанціях про сплату заборгованості по кредиту у графі призначення платежу не зазначено, по якому саме кредитному договору внесено оплату; по-друге, кредитний договір, за яким позивач просить стягнути заборгованість, укладений сторонами 05.09.2011 року, а квитанції надані позивачем, окрім іншого, також підтверджують і сплату заборгованості за кредитом 04.07.2011 р., 03.08.2011 р. та 02.09.2011 р., тобто до укладення вищевказаного договору, та у тому ж самому розмірі, що і здійснені пізніше у сумі 1 064, 00 грн.; по-третє, відповідач зазначила, що сплачувала кредит згідно з графіком погашення заборгованості, однак за графіком вона мала сплачувати 469, 50 грн. щомісяця, а не 1 064, 00 грн., як зазначено у наданих нею квитанціях; по-четверте, у розрахунку заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року позивачем зазначено, які саме суми сплачувала відповідач за даним договором, з якого вбачається, що відповідач від першого платежу неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором та не сплачувала навіть заборгованість у сумі, передбаченій графіком погашення заборгованості, тобто 469, 50 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, на думку суду, відповідачем не доведено належними та допустими доказами те, що вона сплатила кошти за кредитними зобов'язаннями згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 6 580, 00 грн., оскільки суд не може грунтувати своє рішення на припущеннях про те, що вищевказані квитанції стосуються саме спірного кредитного договору, а не будь-якого іншого договору, укладеного між тими самими сторонами, у зв'язку з чим суд вважає версію відповідача такою, що не відповідає обставинам справи та не заслуговує на увагу. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача плати за пропуск платежів у сумі 34 796, 35 грн., суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області. Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській області від 06.11.2015 року відповідач [PERSON] з 29.12.2009 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 21.08.2015 року становить 46 161, 90 грн., з них: по поверненню кредиту - 5 727,44 грн.; по сплаті відсотків - 2 330, 61 грн.; по сплаті комісії - 3 307, 50 грн.; плата за пропуск платежів - 34 796, 35 грн. Таким чином, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування пені та штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення плати за пропуск платежів у сумі 34 796, 35 грн., які згідно з умовами договору є штрафом та/або пенею, не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначена сума згідно з розрахунком заборгованості нарахована за період з 06.04-05.05.2015 року по 06.08-21.08.2015 року, тобто всупереч вищезазначеному Закону у період дії мораторію на їх нарахування. Крім цього, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача плату за пропуск платежів у сумі 34 796, 35 грн., посилаючись при цьому на пункти кредитного договору, які встановлюють обов'язок позичальника сплатити банку як штраф, так і пеню. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, яка саме нарахована сума заборгованості по пені, а яка сума штрафу, оскільки у графах 14-16 розрахунку зазначено загальну суму заборгованості без розділення цієї суми окремо на штраф та пеню, а в підсумку розрахунку взагалі зазначено «плата за пропуск платежів», що не дає суду можливості перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості за пенею та нарахування штрафу, оскільки штраф і пеня є різними видами забезпечення виконання зобов'язання, які мають різну правову природу. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення плати за пропуск платежів у сумі 34 796, 35 грн. слід відмовити за необгрунтованістю. Посилання представника позивача [PERSON] у своїх додаткових письмових поясненнях на те, що у переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, затвердженому Розпорядженням КМУ № 1275-р від 02 грудня 2015 року, на який посилається відповідач, відсутнє м. Лисичанськ Луганської області як таке, що розташоване на лінії зіткнення і на його території не здійснюється АТО, суд вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки відповідно до п. 8 Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року м. Лисичанськ Луганської області внесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція. На день ухвалення судом даного рішення антитерористична операція не завершена, а перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, у встановленому законом порядку не змінений та не скасований. Щодо посилання представника позивача [PERSON] у своїх додаткових письмових поясненнях на те, що періодом проведення АТО вважається час з 14.04.2014 року, а згідно з розрахунком заборгованості від 21.08.2015 року відповідач перестала виконувати свої зобов'язання за кредитним договором з лютого 2013 року, тобто до початку АТО, а тому пеня нарахована правомірно, суд зазначає наступне. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 21.08.2015 року по платі за пропуск платежів становить 34 796, 35 грн. З вказаного розрахунку судом також вбачається, що відповідач дійсно перестала виконувати свої зобов'язання за кредитним договором з лютого 2013 року, тобто до початку АТО. Згідно з п. 4.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником обов'язку передбаченого у п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконаних зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі зазначеному у п. 8 спеціальної частини договору. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. З матеріалів справи судом встановлено, що останнім платежем відповідача на виконання умов кредитного договору № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року був платіж здійснений у період з 06.01.2013 р. по 05.02.2013 р. У свою чергу банк, установивши факт неповернення чергової частини кредиту за період з 06.02.2013 р. по 05.03.2013 р., згідно з умовами п. 4.3 кредитного договору з 06.03.2013 р. отримав право на нарахування пені, а згідно з умовами п. 4.2 кредитного договору, після збігу 60 календарних днів (06.05.2013 р.), отримав право на стягнення штрафу. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00070147 від 05.09.2011 року плата за пропуск платежів у сумі 34 796, 35 грн. нарахована за період з 06.04-05.05.2015 року по 06.08-21.08.2015 року. Тобто позивач на свій власний розсуд розпорядився правом нарахувати плату за пропуск платежів саме за вищевказаний період, про що і зазначено у розрахунку заборгованості, а тому суд вважає посилання представника позивача на те, що пеня нарахована правомірно, такими, що не відповідають матеріалам та обставинам справи, оскільки доказів того, що пеня нарахована за інший період, аніж зазначено у розрахунку заборгованості, позивач суду не надав. Крім цього, як було зазначено судом раніше, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, яка саме нарахована сума заборгованості по пені, а яка сума штрафу, оскільки у графах 14-16 розрахунку зазначено загальну суму заборгованості без розділення цієї суми окремо на штраф та пеню, а в підсумку розрахунку взагалі зазначено «плата за пропуск платежів», що не дає суду можливості перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості за пенею та нарахування штрафу, оскільки штраф і пеня є різними видами забезпечення виконання зобов'язання, які мають різну правову природу. Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року прийнято рішення № 63 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243, 60 грн.

Outcome: partial