Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» Крючкова Сергія\~Сергійовича звернулось до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, якою просило стягнути з нього на користь цього банку кредитну заборгованість, яка станом на 22.01.2018 року складає 16642,40 гривень, з яких 7977,80 грн. - основна заборгованість (прострочена); 1918,87 грн. - проценти за користування кредитом (прострочені); 3022,08 грн. - пеня за прострочену заборгованість; 23,70 грн. - комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена); 2401,32 грн. - сума інфляційних втрат від сум заборгованості за кредитом; 559,77 грн. - сум інфляційних втрат від сум нарахованих і несплачених процентів; 609,81 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 129,05 грн. 3% річних на суму нарахованих і несплачених процентів. Крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1762,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області. Причину неявки суду не повідомив. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено, що 28.07.2014 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Броварського ТВБВ № 10026/0159 філії Головного управління по м. Києву та Київській області» (надалі за текстом АТ «Ощадбанк»), укладено договір № 1980450 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за яким банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] в умовах тарифного пакету «Зарплатний» (а.с.7-9, 10-11, 12). 03 листопада 2014 року сторонами було укладено додатковий договір № 1 до Договору № 1980450 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно умов якого банк встановив відповідачу кредит в сумі 8000,00 грн., строк дії повернення якого відповідає строку дії платіжної картки, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,0% на рік. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35,0% річних (а.с. 13-14). АТ «Ощадбанк» звертався до відповідача з вимогою щодо повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів (а.с. 17, 18). Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 19), відповідач належно не виконував свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 22.01.2018 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 16642,40 гривень, з яких: 7977,80 грн. - основна заборгованість (прострочена); 1918,87 грн. - проценти за користування кредитом (прострочені); 3022,08 грн. - пеня за прострочену заборгованість; 23,70 грн. - комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена); 2401,32 грн. - сума інфляційних втрат від сум заборгованості за кредитом; 559,77 грн. - сума інфляційних втрат від сум нарахованих і несплачених процентів; 609,81 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 129,05 грн. - 3% річних на суму нарахованих і несплачених процентів. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в розмірі 12881,46 грн., в яку входить основна заборгованість (прострочена); проценти за користування кредитом (прострочені); комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена); сума інфляційних втрат від сум заборгованості за кредитом; сума інфляційних втрат від сум нарахованих і несплачених процентів; 3% річних на суму простроченого кредиту; 3% річних на суму нарахованих і несплачених процентів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. В частині стягнення з відповідача пені за прострочену заборгованість сумі 3022,08 грн., суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Отже, зобов'язання за своїм значенням поділяються на: основні зобов'язання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобов'язання які забезпечують належне виконання основних зобов'язань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобов'язання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов'язанням позичальника [PERSON] за кредитним договором є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобов'язанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься м. Луганськ. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем до 14 квітня 2014 року, тобто до встановлення заборони нарахування штрафних санкцій, пеня не нараховувалась, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 3022,08 грн. задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом платіжного доручення №9230613011 від 12.02.2018 року при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1762,00 грн. Так як позовні вимоги задоволені частково на 77,4%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 1363,78 грн. (1762,00*77,4%=1363,78 грн.) На підставі викладеного, ст. 526, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial