Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 14.05.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 28.02.2017 року за ним утворилась заборгованість в сумі 81258,80 грн., яка складається з наступного: 16335,59 грн. заборгованість за кредитом, 59837,05 грн. заборгованість по відмоткам за користування кредитом, 740,50 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3845,66 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 14.05.2010 року в сумі 81258,80 грн. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Представник позивача просив розглядати справу без його участі та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що вона отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку №5457092301368472, по якій був встановлений кредитний ліміт в розмірі 18000 грн. 09.12.2014 року невідома особа шляхом шахрайських дій відносно відповідача заволоділа грошовими коштами в сумі 17 400 грн. за рахунок кредитного ліміту картки №5457092301368472. 10.12.2014 року відповідач звернулась до Сєвєродонецького МВ ГУМВС із заявою про неправомірні дії відносно неї, внаслідок чого було відкрите кримінальне провадження №12014130370004183 за ч.1 ст.190 КК України. Згідно з висновком службового розслідування ПАТ КБ «Приватбанк» відносно відповідача був підтверджений факт шахрайських дій, гроші з її картки були незаконно переведені на картку №5457082233921498, яка належить [PERSON], [INFO] Достовірно знаючи те, що гроші були незаконно переведені з кредитної картки, позивач все одно вимагає їх стягнення з неї, при цьому нараховуючи ще і відсотки за їх користування в сумі 59837,05 грн., комісію та пеню в сумі 740,50 грн., а також штрафи в сумі 500 грн. та 3845,66 грн. Крім того, при здійсненні платіжної операції 10.12.2014 року на загальну суму 17400 грн. вона особисто не використовувала електронний платіжний засіб, при цьому позивач не надав доказів, що своїми діями чи бездіяльністю відповідач сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, крім того, відповідач повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин та банк. За таких обставин вона вважає, що не може нести відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою картки №5457092301368472. Відповідач звертає увагу на те, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів того, які саме Умови та Тарифи є складовою частиною кредитного договору між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», що саме ці Умови вона мала на увазі, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, брала на себе зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. При цьому зазначені Умови взагалі не містять її підпису. Тому є незрозумілим, виходячи з якого розміру позивачем були нараховані відсотки за користування кредитом. Відповідач вважає, що нарахування штрафу і пені є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності, що прямо заборонено Конституцією України. Разом з тим, ні з позовної заяви, ні з наданого банком розрахунку не вбачається, яким чином розрахована сума комісії та пені, а також з чого вона складається, зокрема, у якому розмірі нарахована пеня, а у якому комісія та за які порушення. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, тому просить у задоволенні позову відмовити. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, який складається з «Анкети-заяви позичальника», довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256. Згідно з Анкетою-заявою позичальника б/н від 14.05.2010 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», ПАТ КБ «Приватбанк» було надано кредит [PERSON] у сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який було збільшено банком до 18000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Суд звертає увагу на те, що при укладенні договору відповідач надав згоду на те, що заява позичальника разом із Умовами та правилами надання банківських послуг складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості стороні проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В статі 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦЦК України). Згідно розрахунку, наданого банком, станом на 28.02.2017 року за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається з: 16335,59 грн. заборгованість за кредитом, 59837,05 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 740,50 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3845,66 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості). Пунктом 1.1.5.5 Умов передбачено, що банк не несе відповідальності у випадку, коли інформація про рахунки клієнта, карти, контрольну інформацію клієнта, відправлене СМС повідомлення ПІН-код, ідентифікатор користувача, паролі системи Приват24, пароль (ніке) Мобілбанкінг чи проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам в результаті недобросовісного виконання клієнтом умов її зберігання і використання та/або прослуховування чи перехват інформації в каналах звязку під час використання цих каналів. За п.1.1.5.14 клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему Мобілбанкінг, систему Приват 24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації. Відповідач 10.12.2014 року звернулася до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганській області з відповідною заявою про те, що невідома особа шляхом обману заволоділа грошовими коштами у сумі 17400 грн. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, внесені до ЄРДР 10.12.2014 року за №12014130370004183, що підтверджується копією витягу, наявною в матеріалах справи. Суд звертає увагу на те, що відповідач допустила необережність та у телефонній розмові сторонній особі повідомила номер платіжної картки та код з надісланого їй смс-повідомлення, яка такою інформацією скористались і перерахувала з її кредитної картки грошові кошти в сумі 17400 грн. на інший рахунок. Вказане пояснення [PERSON] повідомила слідчому СВ Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області [PERSON] під час допиту як потерпілої у кримінальному провадженні №12014130370004183 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, що вбачається з копії листа останнього, наявної в матеріалах справи. З огляду на вищевказане та враховуючи надані сторонами належні та допустимі докази, суд доходить висновку про те, що саме з причин повідомлення відповідачем невідомій особі номеру платіжної картки та коду з смс-повідомлення, відбулося зняття грошових коштів з її кредитної картки, а тому сума заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 16335,59 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, суд не може погодитися із правомірністю підвищення відсоткової ставки за спірним договором, правомірністю нарахування додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом, а також суд не може погодитися із наявністю підстав для стягнення нарахованих відповідачу комісії та штрафів, з огляду на наступне. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд звертає увагу, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про можливість одностороннього підвищення Банком відсоткової ставки за спірним договором, можливість нарахування Банком додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом та згоду відповідача на вказані дії. Аналогічні правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року по справі № 6-240цс14 та від 10.06.2015 року по справі № 6-698цс15. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню відсоткова ставка, яка дорівнює розміру 2,5 % на місяць протягом всього строку існування заборгованості, оскільки довідка про умови кредитування містить саме такий розмір відсотків та не містить умов про можливість збільшення або зменшення Банком розміру відсотків, а також не містить умов щодо нарахування додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Визначаючи розмір заборгованості зі сплати відсотків суд враховує, що згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача зі сплати тіла кредиту в розмірі 16894,67 грн. одночасно із початком виникнення простроченої заборгованості зі сплати відсотків оформилася 18.12.2014 року. Після цього заборгованість зі сплати відсотків почала утворюватися та вже не зникала (повністю не погашалася), а заборгованість відповідача зі сплати тіла кредиту в розмірі 16894,67 грн. не зменшувалася на початок січня та лютого 2015 року, але зменшилася на початок березня 2015 року до 16428,93 грн. та квітня 2015 року до 16335,59 грн. Таким чином, за період з 18.12.2014 року до 28.02.2017 року відповідачу із розрахунку 30 % на рік (2,5 % на місяць) мало бути нараховано суму відсотків на залишок заборгованості за тілом кредиту в розмірі не більше ніж 10648,56 грн. (16897,67 грн.(заборгованість за тілом кредиту станом на січень-лютий 2015 року) х 2,5% х 2 місяці +16428,93 грн. (заборгованість за тілом кредиту станом на березень 2015 року) х 2,5 % + 16335,59 грн. (заборгованість за тілом кредиту, яка не змінювалася протягом 23 місяців, а саме з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року) х 2,5% х 23 місяці). В період з 18.12.2014 року згідно із розрахунком, наданим позивачем, були здійснені погашення розміру кредитних зобовязань на загальну суму 4041,44 грн. (17,50 + 8,75 + 355,16 + 450 + 395,65 + 481,27 + 674,61 + 0,98 + 58,52 + 300 + 300 + 300 + 200 + 200 + 300), тобто фактично визнається позивачем. На думку суду, за відсутності законно нарахованих сум неустойки або комісії, вказані суми в першу чергу підлягали зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками, що відповідає черговості зарахування сум погашення зобовязань за кредитними договорами, яка звичайно встановлюється у подібних договорах (ст. 526 ЦК України). Таким чином, залишок заборгованості зі сплати відповідачем відсотків за користування кредитом станом на 28.02.2017 року має складати 6607,12 грн. (10648,56 грн. 4041,44 грн.), а тому суд доходить висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом саме в такому розмірі. Щодо нарахованих відповідачу сум комісії, суд зазначає, що банком не було надано достатніх доказів надання відповідачу послуг, які вказані в довідці про умови кредитування та за які має сплачуватися комісія, у звязку із чим в цій частині позову належить відмовити. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р м. Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Аналізуючи викладене, а також враховуючи те, що станом на час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, суд доходить висновку, що пеня та/або штраф за період з 14 квітня 2014 року, які були нараховані на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню не підлягають. Таким чином, не підлягають стягненню з відповідача фіксована і процентна суми штрафу, оскільки позивачем не було надано відомостей щодо дати нарахування фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та процентної суми штрафу в розмірі 3845,66 грн. та відповідно розрахунку, наданого банком, вказані суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 28.02.2017 року, тобто в період проведення антитерористичної операції. З огляду на зазначене, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє часткове підтвердження в ході судового засідання, є частково достовірними та частково обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 22942,71 грн., яка складається з: 16335,59 грн. заборгованість за кредитом, 6607,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №PROM2ВSQV6 від 22.03.2017 року про сплату судового збору загальною сумою 1600 грн. Враховуючи те, що задоволено 28,23% відсотків позовних вимог (22942,71 грн. від 81258,80 грн. складає 28,23 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 451,68 грн. (1600 грн. х 28,23 % / 100).

Outcome: partial