Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк Фамільний» (надалі - Банк) звернулось до суду з даним позовом, в якому просило з [PERSON](надалі - Відповідач) стягнути заборгованість за сплатою процентів за користування кредитом у сумі 4315,85 грн. та відшкодувати судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. Свої вимоги ( з урахуванням уточнень) обґрунтовував тим, що 03 квітня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Фамільний», який змінив своє найменування на ПАТ «Банк Фамільний» та [PERSON] був укладений договір № 8176 про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи, а також відкриття та обслуговування овердрафту за даним рахунком (надалі-Договір). Відповідно до умов Договору банк надав відповідачу кредит у вигляді овердрафту за картковим рахунком на суму 5400 на строк та на умовах, передбачених Договором. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно та має бути сплачена боржником в строк до 28-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідач в порушення умов Договору своєчасно не повертав та не сплачував відсотки за його використання в установлений договором строк. В зв'язку з чим, позивач 9 липня 2009 р звернувся до Калінінського районного суду м. Донецька для стягнення заборгованості. 08 липня 2009 року Калінінським районним судом м. Донецька було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму заборгованості 9 003 грн. 35 коп. з яких: сума основного боргу за кредитом - 4230 грн. 41 коп., сума заборгованості по сплаті відсотків 2402 грн. 79 коп., сума штрафів - 2281 грн. 83 коп., судовий збір в сумі 44 грн. 57 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 43 грн. 75 коп. Разом з цим зазначена заборгованість була стягнута на користь Банку лише в липне 2012 року, в зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за сплату відсотків з індексом інфляції за період користування кредитними коштами з 01 червня 2009р. по 31 грудня 2011 р. в сумі 4315, 85 грн. В судове засідання представник позивача з'явився, позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні, посилаючись на вищевказані обставини, пояснивши, що стягнення заборгованості на підставі судового наказу за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не припиняє договірних правовідносин сторін, а тому не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє Банк права на отримання процентів за користування кредитом. Відповідач в судове засідання з'явився, не заперечував, проти часткового стягнення з нього заборгованості за користування кредитними коштами, але просив стягнути заборгованість в межах строку позовної давності, оскільки йому взагалі не було відомо, що Банк продовжує нараховувати відсотки. Про що також, зазначив в заяві адресованій до суду. Проаналізувавши пояснення сторін та дослідивши надані суду та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Судом встановлено, що 03 квітня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю , правонаступником прав і обов'язків якого є Публічне Акціонерне Товариство «Банк Фамільний» та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи, а також відкриття та обслуговування овердрафту за даним рахунком №8176, за умовами якого позичальник отримав кредит із лімітом 5400 грн. на строк та на умовах передбачених Договором. Щомісячне погашення до 28-го числа місяця, наступного за розрахунковим. У зв'язку з порушенням зобов'язань за Договором 08 липня 2009 року Калінінським районним судом м. Донецька було винесено судовий наказ, згідно з яким з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Банк Фамільний» заборгованість в розмірі 9003,35 грн.., яка станом на 29 травня 2009р. складалась з: 4230,41 грн. - заборгованості по тілу кредиту 2402,79 грн. - заборгованості по відсоткам, 2281грн. - штраф, судовий збір в сумі 44,57 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 43,75 грн. (а.с.54,74) Відповідно до листа Управління Пенсійного Фонду України в Петровському районі м. Донецька встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2н-1418 від 08 липня 2009 року з [PERSON] на користь ТОВ «Банк -Фамільний» було стягнуто заборгованість в розмірі 9003 грн. 35 коп. Відрахування вказаних сум проводилось в розмірі 20 % від розміру пенсії боржника щомісяця, починаючи з листопада 2010 року. Суму боргу повністю погашено в липні 2012 року (а.с 47). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, сама по собі видача судового наказу про задоволення вимог кредитора, не може розцінюватися, як підстава для припинення нарахування і сплати відсотків за користування кредитом, оскільки такі відсотки за своїм характером є платою і підлягають стягненню за весь час користування кредитом до дня фактичного задоволення (повного розрахунку), оскільки зобов'язання залишається невиконаним. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості наданого відповідачем вбачається, що заборгованість за сплату відсотків за користування кредитом станом на 31 грудня 2011 р. з урахуванням індексу інфляції складає 4066 грн.45 коп. (графа 10) (а.с.44-45). З огляду на наведене, суд вважає, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом з урахуванням індексу інфляції за період з 01червня 2009 р. по 31 грудня 2011р. у розмірі 4066 грн.45 коп. Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Отже, аналізуючи умови Договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже, позовна давність підлягає обчисленню окремо по кожному простроченому платежу. Зазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, які містяться в ухвалі від 06 листопада 2013р. у справі № № 6-116 цс 13 . В ході судового розгляду справи, позивач пояснив, що оскільки після ухвалення судового наказу 08 липня 2009 року Відповідач добровільно не погасив заборгованість по овердрафту, відповідно до Умов Договору Банком продовжували нараховуватися щомісяця проценти за користування кредитними грошима з 01 червня 2009 року по 31 грудня 2011 року. Заборгованість станом на 31 серпня 2012р. становить 4280,49 грн., індекс інфляції 35,36 грн. При цьому зазначив, що всі кошти, які були отримані Банком в рахунок погашення заборгованості, були перераховані Пенсійним Фондом України в Петровському районі м Донецька під час примусового виконання судового наказу, добровільне погашення кредиту Відповідачем з 01 червня 2009 року по 31 серпня 2012 року не проводилось. Як вбачається з умов Договору погашення кредиту, у тому числі процентів повинно здійснюватись позичальником щомісяця в строк до 28 числа, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти. Отже, суд вважає, що початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем [PERSON] заявлено до ухвалення судового рішення про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Договором підлягають частковому задоволенню,а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 15 січня 2011року по 31 грудня 2011 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1122 грн.71 коп.. Заборгованість за процентами за період з 01 червня 2009 року по 15 січня 2011 року стягненню не підлягає внаслідок спливу позовної давності, внаслідок чого в цій частині в задоволенні позову відмовляється. Доводи представника позивача про те, що строк позовної давності не порушено, в зв'язку з тим, що останній платіж у розмірі 27 грн. 49 коп. за Договором було проведено в липні 2012 року в рахунок сплати заборгованості за кредитом, тобто відповідачем [PERSON] вчинено дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку, внаслідок чого відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності перервався і з липня 2012 року почався заново, суд вважає безпідставними, оскільки зазначений платіж був проведений Пенсійним фондом України у Петровському районі м. Донецька під час примусового виконання судового наказу від 08 липня 2009 р., відповідно до якого з відповідача стягувалась заборгованість за попередні роки, а не у добровільному порядку [PERSON], а тому перебіг позовної давності не перервався. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є обґрунтованими. Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав, оскільки вважав, що він не сплив. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 63 грн. 36 коп., сплачені в якості судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial