Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11076663000. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 45\~150, 00 грн., який зобовязалась повернути у повному обсязі в строк до 14.11.2011 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. АКІБ «УкрСиббанк» свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 45\~150, 00 грн. В силу ст.ст. 512, 514 ЦК України 08.12.2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому-передачі документації. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість станом на 13.11.2014 року у розмірі 101\~482, 36 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 101\~482, 36 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати справу без їхнього представника, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором про надання споживчого кредиту № 11076663000 від 14.11.2006 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 673 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON] та [PERSON] уклали договір про наступне: банк зобовязується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у національній валюті в сумі 45\~150, 00 грн. та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах визначених договором. Надання кредиту здійснюється в наступний термін: з 14 листопада 2006 року по 14 листопада 2011 року. Відповідно до п. 1.3.1 договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15 % річних. Відповідно до п. 4.1 договору позичальник зобовязується використати кредит на зазначені в договорі цілі, повернути одержаний кредит та нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором. Згідно з довідкою від 13.11.2014 року заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11076663000 від 14.11.2006 року, укладеним з [PERSON], станом на 13.11.2014 року становить 101\~482, 36 грн. Так, позивачем до позовної заяви додано договір про надання споживчого кредиту № 11076663000 від 14.11.2006 року, графік погашення кредиту та довідку, яка містить інформацію про загальну суму заборгованості відповідача. Однак, до позовної заяви позивачем не додано доказів виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором, тобто надання відповідачу кредиту, а саме: документу, який підтверджує перерахування відповідачу грошових коштів у тій сумі, яка зазначена у кредитному договорі. Крім цього, на підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 11076663000 позивачем надано довідку про заборгованість від 13.11.2014 року, яка містить інформацію про загальну суму заборгованості та не містить її розрахунку із зазначенням дати утворення заборгованості і відповідно початку розрахунку, періоду, за який нарахована заборгованість та її складові. У звязку з наведеним, суд вважає, що надані письмові докази не можна вважати належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредиту та достовірності розміру заборгованості відповідача за цим кредитом. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом двічі надсилалися листи позивачу з вимогою надати розрахунок заборгованості за кредитом та вимогою особистої присутності представника позивача у судовому засіданні з метою сприяння всебічному і повному зясуванню обставин справи, однак представником позивача вимоги суду проігноровані, що позбавило суд можливості визначити правильність та обґрунтування розміру заявленої позивачем вимоги. Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин що до заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі. Пунктом 2.3 встановлено, що зобовязання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимог за кредитами у дату закриття. Згідно з актом прийому передачі документації від 02.04.2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало, а Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» прийняло документи щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 11076663000 укладеним з [PERSON]. Так, позивачем до позовної заяви додано виписку з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та акт прийому-передачі документації за вказаним договором. Однак, до позовної заяви позивачем не додано повного тексту договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та додатку до нього, який підтверджує, що до позивача дійсно перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11076663000 від 14.11.2006 року, укладеним з [PERSON]. Крім цього, будь-яких доказів щодо розміру суми заборгованості [PERSON] на час переходу прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», а саме станом на 08.12.2011 року, матеріали справи не містять. Акт прийому-передачі документації від 02.04.2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, містить лише вказівку на прізвище відповідача та номер кредитного договору, однак не містить посилань на розмір заборгованості останньої. За таких обставин, не дивлячись на намагання суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, шляхом виклику представника позивача у судове засідання з метою надання особистих пояснень, який був проігнорований, суд позбавлений можливості визначитися з правомірністю звернення до суду Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити.

Outcome: dismissed