Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «[PERSON] ВОРОТА» (надалі «Позивач», «ПАТ «[PERSON] ВОРОТА») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON](надалі «Відповідач»), в якому просив в рахунок стягнення на користь ПАТ «[PERSON] ВОРОТА» 1 132 232,55 грн. заборгованості за договором № 02/336Ф від 09.04.2008 року за період з 09.04.2008 по 17.08.2015 року, яких: 456 887, 90 грн., еквівалент 20 998,94 доларів США кредит, 407014,33 грн. еквівалент 18706,71 доларів США проценти, 40556, 41 грн. комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, 602679,36 грн. пеня, нарахована за період з 18.08.2012 р. по 17.08.2015 р., звернути стягнення на предмет застави автомобілі марки ВАЗ модель 21093, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21093050005500, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; марки ВАЗ модель 21093, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21093050007379, 2005 року випуску, реєстраційний номер АТ3755АВ;марки ВАЗ модель 210990-20, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21099070039334, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (на підставі договору застави № 02/262дз від 09.04.2008 р.) шляхом надання дозволу АТ «[PERSON] ВОРОТА» на укладення договору купівлі-продажу від імені [PERSON] ([INFO], прож.: [INFO],. М. Івано-Франківськ, ідентифікаційний номер (РНОКПП) [NUMBER], [NUMBER], виданий Івано-Франківським МВ УМВС в Івано-Франківській області 27.12.1997 року) з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності; зобовязати [PERSON] передати у володіння ПАТ «[PERSON] ВОРОТА» (61166, м. Харків, пр-т Леніна, 36, код ЄДРПОУ 20015529) предмет застави за вищезазначеним договором застави на період до його реалізації ПАТ «[PERSON] ВОРОТА». Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Позовні вимоги мотивовані тим, що у звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань за договором № 02/336Ф про надання споживчого кредиту від 09 квітня 2008 року у банку виникло право у рахунок погашення заборгованості, яка становить 1 507 138,00 грн., звернути стягнення на предмет застави, якою забезпечувалося виконання вищевказаного кредитного договору, а саме автомобілів марки ВАЗ модель 21093, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21093050005500, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; марки ВАЗ модель 21093, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21093050007379, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; марки ВАЗ модель 210990-20, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21099070039334, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також конвертом з кореспонденцією від суду, який відправлявся за зареєстрованим у встановленому чинним законодавством порядку місцем проживання Відповідача та повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 09 квітня 2008 року між АКБ «[PERSON] ворота» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір № 02/336Ф про надання споживчого кредиту (надалі також «Договір»), відповідно до пункту 1.1 якого Банк зобовязується 09 квітня 2008 року надати Позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 22 000,00 доларів США шляхом видачі готівки через касу банку з позичкового рахунку № [NUMBER], а Позичальник зобовязується на умовах, передбачених Договором, повернути кредит у терміни, встановлені Графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань Позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (Додаток № 1 до Договору), який є невідємною частиною договору), але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 23 березня 2012 року та сплатити проценти за користування ним за ставкою 9,7 % річних. Відповідно до пункту 2.3 Договору за користування кредитом після строку, на який було надано кредит (з урахуванням додаткових угод до Договору), проценти сплачуються Позичальником за ставкою, на 5 процентних пунктів вищою ніж та, яка визначена у п. 1.1 Договору. Підпунктом 3.2.6 пункту 3.2 Договору визначено обовязок Позичальника в день укладання Договору сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 0,99 процента від суми кредиту, визначеної в п. 1.1 Договору. Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1Договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1 Договору, та/або строків сплати процентів, комісійних винагород Позичальник сплачує [PERSON] пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного [PERSON] України від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки на рахунок № 63978953013602. У разі якщо заборгованість Позичальника перед [PERSON] виражена в іноземній валюті розмір пені розраховується від гривневого еквіваленту заборгованості Позичальника, який (еквівалент) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату розрахунку такої пені. За змістом пункту 5.9 Договору сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки. [PERSON] в повному обсязі виконав взяті на себе за Договором № 02/336Ф про надання споживчого кредиту від 09 квітня 2008 року зобовязання, надавши позичальнику [PERSON] кредит в сумі 22 000,00 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи Документами по кредитному договору (а.с. 30). В той же час, як випливає зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, [PERSON]належно їх не виконував, у зв'язку із чим в ньоговиникла заборгованість, яка складається з: 20 998,94 доларів США кредит, 18706,71 доларів США проценти, 40556, 41 грн. комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, 602679,36 грн. пеня, нарахована за період з 18.08.2012 р. по 17.08.2015 р., а всього 1 507 138,00 грн. (станом на час здійснення розрахунку) (що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками суми заборгованості (а.с. 14-31). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за Договором № 02/336Ф про надання споживчого кредиту від 09 квітня 2008 року, Відповідачем [PERSON] не надано. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконаннязобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором № 02/336Ф про надання споживчого кредиту від 09 квітня 2008 року між АКБ «[PERSON] ворота» (Заставодержатель) та [PERSON] (Заставодавець)09 квітня 2008 року було укладено Договір застави рухомого майна № 02/262дз (транспортних засобів) (надалі «» Договір застави), відповідно до пункту 1.1 якого у забезпечення виконання всіх вимог Заставодержателя до [PERSON] (Боржник) за кредитним договором № 02/336Ф про надання споживчого кредиту від 09 квітня 2008 року та всіма додатковими угодами до нього, а саме: повернення кредиту у розмірі 22 000,00 доларів США у строк 25 березня 2012 року, сплати відсотків за користування кредитом по ставці 9,7 відсотків річних згідно з умовами Кредитного договору, неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобовязань за кредитним договором, Заставодавець передає у заставу Заставодержателю транспортні засоби, а саме: 1) легковий автомобіль марки ВАЗмодель 21093, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21093050005500, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ХМС № 287341, виданого Івано-Франківським МРЕВ ДАІ ГУУМВС України 09.11.2004 р, вартістю 36 360,00 грн.; 2) легковий автомобіль марки ВАЗ модель 21093, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21093050007379, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІХС № 429113, виданого Івано-Франківським МРЕВ ДАІ ГУУМВС України 09.03.2005 р, вартістю 41 410,00 грн.; 3) легковий автомобіль марки ВАЗ модель 210990-20, шасі (кузов, рама, коляска) номер Y6D21099070039334, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АТС № 011385, виданого 1-шим МРВ ДАІ в м. Івано-Франківську23.01.2007 р, вартістю 43 430,00 грн. Згідно з пунктом 1.2 Договору застави ринкова вартість Майна за згодою Сторін становить 121 200,00 грн. Враховуючи вищезазначене, відповідно до статей 3, 4 ЦПК України та Закону України «Про заставу» Позивач обрав способом судового захисту свого права звернення стягнення на предмет застави, а саме легкові автомобілі, які є предметом застави згідно з Договором застави. Статтею 19Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чидоговором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержательнабуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в моментнастання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави (частина 4 статті 20Закону України «Про заставу»). Відповідно до частини 6 статті 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором(частина 6 статті 20 Закону України «Про заставу»). Згідно правової позиції Верховного [PERSON] України у справі за № 6-10цс1: «Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах». Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що матеріалами спарви підтверджується наявність у позичальника [PERSON] заборгованості за Договором № 02/336Ф про надання споживчого кредиту від 09 квітня 2008 року у загальному розмірі 1 507 138,00 грн. (станом на час здійснення Позивачем розрахунку), Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави та зобов'язання Відповідача передати у володіння ПАТ «[PERSON] ВОРОТА» предмет застави на період його реалізації підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги єобґрунтованими, та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, з Відповідача на користь Державного бюджету України слід стягнути 3654,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved