Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2013 року у розмірі 67212,24 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 30 вересня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №0862183601/Т/972101 на споживчі потреби, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000 грн. Згідно умов кредитного договору останньою датою погашення кредиту є 29 вересня 2016 року. Відповідно до умов договору, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється Позичальником щомісячно, починаючи з місяця наступним за місцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2411,29 грн. (пункт 2.1.3 договору). Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 29 березня 2017 року прострочена сума заборгованості за вищезазначеним кредитним договором становить 67212,24 грн., що складається з: 33333,97 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 10,53 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 30717,74 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту; 3150 грн. штраф по кредиту, яку й просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до\~ст.ст. 224 - 225 ЦПК України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №0862183601/Т/972101 на споживчі потреби, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% (п. 2.1.2 Договору), щомісячної комісії за супроводження кредиту у розмірі 1300 грн., що розраховуються як 3,25 відсотків на суму кредиту вказаного в п.2.1. цього договору та включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до пункту 2.1.3 договору, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється Позичальником щомісячно, починаючи з місяця наступним за місцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2411,29 грн. Відповідно до п.3.3. Кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно у валюті наданого кредиту на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день, за методом «факт/360/де факт це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360»- умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у визначеному договором розмірі. В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів, комісії за користування кредитом в обумовлені договором строки. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1\~статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1\~статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1\~статті 509 ЦК України\~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За приписом частини 2\~статті 1050 ЦК України\~прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до пункту 5.1 Кредитного Договору, у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу позичальник сплачує банку штраф у розмірі 150 грн., за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину на строк більше 5 днів при сумі простроченого щомісячного платежу більше 15 грн. Доказів направлення позивачем позичальнику вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором суду не надано. Проте вказана обставина не має правового значення для вирішення справи, оскільки у цивільному праві діє принцип диспозитивності, відповідно до якого особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права. Відтак навіть не направлення кредитором письмової вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у позасудовому порядку не позбавляє його права на звернення з відповідним позовом до суду. В підтвердження наявності заборгованості позивачем були надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором від 30 вересня 2013 року, згідно з якими заборгованість відповідача станом на 29 березня 2017 р. становить 36494 грн. 50 коп. що складається з: 33333,97 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 10,53 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 3150 грн. штраф по кредиту. Щодо стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту у загальному розмірі 30717,74 грн., суд керується наступним: Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Як зазначалось раніше, пунктом 2.1.2 Кредитного договору встановлено щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 1300 грн., що розраховується як 3,25 % від суми кредиту. Судом також встановлено, що в кредитному договорі та в графіку щомісячних платежів, який є невід'ємною частиною цього договору, встановлені процентні ставки послуг, які зафіксовані у грошовому виразі, у тому числі й плата за обслуговування кредиту (комісія). Суд приходить до висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,25% від початкової суми кредиту суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму, оскільки\~\~у спірному договорі плата за обслуговування кредиту встановлена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою. Отже, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. З цих підстав суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача у частині стягнення комісії за обслуговування кредиту у загальному розмірі 30717,74 грн. Таким чином, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання за договором, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Згідно зі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог\~статті 88 ЦПК України\~присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1600,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial