Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: -стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ZPVCRX01380172 від 03.10.2006 року у розмірі 34776,06 грн.; -стягнути солідарно з [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 10000,00 грн.; -стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн.; -стягнути з [PERSON] судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначається, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 4290,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту 03.10.2007 року, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до позичальника, що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що були предявлені Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» до відповідачів виконані належним чином не були. Представник позивача в судове засідання не з'явився, письмовою заявою сповістив про можливість розгляду справи за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, завчасно подав письмові заперечення, в яких просив суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача та в позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Справу просив розглядати без його особистої присутності у судовому засіданні. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору № ZPVCRX01380172 від 03.10.2006 року, долученого до матеріалів справи у копії, [PERSON] у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», кредит у сумі 4290,00 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 12,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту до 03.10.2007 року. Сторони погодили, що погашення відповідачем кредиту здійснюватиметься щомісячними платежами у розмірі 450,14 грн. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов зазначеного кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки, заборгованість за ним станом на 02.09.2013 року склала 53693,90 грн. та складається з: -4290,00 грн. заборгованості за кредитом; -19410,31 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; -823,68 грн. заборгованість по комісії; -26136,87 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; -500,00 грн. штрафу (фіксована частина); -2533,04 грн. штрафу (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні. Провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» ухвалою суду було закрито. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам строк позовної давності за кредитним договором № ZPVCRX01380172 від 03.10.2006 року щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користуванням кредитом, винагороди, неустойки пені, за даним договором було встановлено сторонами тривалістю 5 років. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач, користуючись своїм правом, звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, що не суперечить чинному законодавству, у суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні зазначеної заяви, оскільки позивачем дійсно був пропущений погоджений у договорі пятирічний строк позовної давності на звернення до суду. При цьому обставин, що свідчили б про переривання строку позовної давності в судовому засіданні не встановлено, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити в повному обсязі. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 16, 256-268, 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України ст. ст. 8, 10, 11, 15, 16, 57-60, 64, 79, 88, 109, 113, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed