Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 17.05.2011 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на загальну суму 8000,00 грн. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за договором, внаслідок чого станом на 30.09.2017 року заборгованість за договором становить 103094,02 грн., та складається\~ з заборгованості за кредитом 6403,82 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 92790,20 грн., заборгованості за пенею та комісією 3900,00 грн. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобовязання перед банком не виконує, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просив стягнути на свою користь з [PERSON] загальну суму заборгованості в сумі 103094,02 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4958,21 та за процентами за користування кредитом у розмірі 383,43, в іншій частині у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.\~634,\~638 ЦК України, відповідач, підписавши Заяву, прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору, умови якого викладені в Заяві, Тарифах банку (даліТарифи; а.с. 11) та Умовах та правилах надання банківських послуг (далі\~Умови; а.с. 7, 8). З умовами такого договору відповідач був ознайомлений, на що вказує його підпис в Заяві. Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 17.05.2011 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на загальну суму 8000,00 грн. (а.с. 11-26). Указаний договір, відповідно до\~ст. 629 ЦК України, є обовязковим для виконання сторонами. Як встановлено ст.ст.\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач кредитом користувався, проте порушив зобовязання щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого, відповідно до розрахунку станом на 30.09.2017 року заборгованість за договором становить 103094,02 грн., та складається\~ з заборгованості за кредитом 6403,82 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 92790,20 грн., заборгованості за пенею та комісією 3900,00 грн. (а.с. 7-10). Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання)\~ст. 610 ЦК України. Суд вважає, що Банк виконав свої зобовязання за договором, надавши відповідачу платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, а відповідач користувався кредитними коштами, проте неналежним чином виконував зобовязання за кредитним договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом в сумі 4958,21 грн. суд визнає обґрунтованим. Суд не погоджується з періодом, за який розрахована заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Строк кредитування закінчився 31 березня 2015 року із закінченням строку дії кредитної карти, що підтверджується довідкою (а.с. 83). Відтак, у межах строку кредитування по 31 березня 2015 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. За вказаних\~обставин,\~позивач має\~право вимагати\~сплати відповідачем\~процентів за\~користування кредитом\~у період\~з 17 травня 2011 року по 31 березня 2015 року включно. Суд визнає порушеними права Банку на одержання від [PERSON] повернення кредиту, на сплату ним процентів за користування ним. Представником відповідача заявлено про застування строку позовної давності. За змістом ч. 3\~ст. 254 ЦК України\~строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як встановлено\~ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з\~ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року (справа № 712/918/14-ц). Позовна заява подана до суду 10 січня 2018 року (а.с. 2). Останній платіж\~позичальником внесено\~03 червня 2014\~року, наступний платіж повинен бути здійснений через місяць, тобто 03\~липня 2014\~року є\~датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів і строк позовної давності для їх захисту сплив 03\~липня 2015\~року (штраф,\~пеня), тоді як позивач звернувся з позовом лише 10 січня 2018 року. Враховуючи наведене стягненню звідповідача накористь товариства підлягають заборгованість за кредитом\~в сумі 4958,21 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими з 10 січня 2015 року по 31 березня 2015 року у сумі 383,43 грн. (4958,21 грн. х 34,8/100/360 днів х 80 днів), та згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір (а.с. 44). На підставі викладеного,

Outcome: partial