Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») 02.02.2018 року звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.07.2010 року в розмірі 23\~657 грн. 90 коп. та 1 762 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12.07.2010 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 10\~500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач в свою чергу порушив зобовязання за вказаним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, що станом на 02.01.2018 року становить 23\~657 грн. 90 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою від 16.02.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 16.02.2018 р. про відкриття провадження у справі, останній не надав суду відзив на позовну заяву, однак 26.03.2018 р. через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково та просить зменшити розмір нарахованої пені за прострочення виконання зобовязання, оскільки її розмір значно перевищує тіло заборгованості, також не визнає суми нарахованих штрафних санкцій. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10\~500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У відповідності до статей 526,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разу невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати. Згідно з ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 02.01.2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором, становить 23\~657 грн. 90 коп., з яких:\~3\~539 грн. 78 коп. тіло кредиту; 11 036 грн. 88 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7\~478 грн. 48 коп. пеня; 500 грн. - штраф (фіксована складова); 1\~102 грн. 76 коп. штраф (процентна складова). Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, а відтак позикодавець вправі вимагати повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів. Разом з тим, при визначенні розміру неустойки, суд враховує положення ст.551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Як вбачається із розяснень, даних в п.27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобовязань). Між тим згідно з ч.3 ст.551 ЦК України суд має право зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положення ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків та при наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, визначення граничного розміру пені залишається на розсуд суду з урахуванням дотримання критеріїв, що визначені у ч. 3 ст. 551 ЦК України. З врахуванням наведеного, суд не погоджується із заявленим позивачем розміром пені, оскільки такий в значно перевищує прострочену заборгованість з оплати кредиту, так як заборгованість по кредиту становить 3\~539 грн. 78 коп., а пеня 7\~478 грн. 48 коп., що є неспівмірним із розміром основного боргу та вважає за доцільне зменшити розмір неустойки у вигляді пені до розміру заборгованості за кредитом в сумі 3\~539 грн. 78 коп. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~- строків\~виконання\~грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених Конституцією України. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року № 6-1374цс17. Так, як штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, та їх одночасне застосування за одне й те саме порушення тягне за собою подвійну відповідальність, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу, слід відмовити. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.07.2010 року в розмірі 18\~116 грн. 44 коп., з яких тіло кредиту 3\~539 грн. 78 коп., нараховані відсотки 11\~036 грн. 88 коп., пеня 3\~539 грн. 78 коп. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 1\~762 грн.

Outcome: partial