Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що відповідно до договору б/н від 10 березня 2006 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 6900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що Банк умови договору виконав та надав кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка договір не виконує, кредит у повному обсязі не повертає, у зв'язку з чим станом на 30.05.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 11833 грн. 98 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4144,40 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11987,90 грн. Від цієї суми заборгованості відрахована сума у розмірі 5338,32 грн., яка була стягнута згідно судового наказу Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.09.2008 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». А також нараховані: штраф у фіксованій частині - 500 грн., та штраф процентної складової - 539,70 грн. Суму заборгованості 11833,68 грн. позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання повторно не з'явився. В судовому засіданні 16.09.2014 року позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11833,68 грн. за кредитним договором б/н від 15.11.2005 року та судові витрати. Додатково суду пояснив, що останній платіж від відповідачки поступив на рахунок банку у квітні 2012 року. Вважає, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії договору не закінчився, а тому просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вважає, що повністю розрахувалася з банком, оскільки згідно судового наказу з її заробітної плати і пенсії проводилися відрахування в погашення заборгованості. Проте банк безпідставно продовжував вважати, що кредитний договір діє. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду з позовною заявою, оскільки в 2008 році було відомо про заборгованість. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 10.03.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, згідно якого позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачці кредит у сумі 6900 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач збов'язувалася повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячні відсотки за користування кредитом, що підтверджується копією заяви разом з копією Умов та правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, з якими відповідач була ознайомлена, що являється Договором згідно ст. 634 ЦК України. ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим договором, однак в порушення вимог кредитного договору, не виконала взятого на себе зобов`язання. Станом на 30.05.2014 року позивачем визначена остаточна заборгованість в сумі 11833,98 грн., в тому числі: 4144,40 грн. - заборгованість за кредитом; 11987, 90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Із зарахуванням суми 5338,32 грн., яка була стягнута з відповідача згідно судового наказу Тростянецького районного суду від 08.09.2008 року, різниця становить - 10793,98 грн.. Також відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг позивачем визначені штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 539,70 грн. штраф (процентна складова). З урахуванням сплаченої відповідачем на виконання судового наказу суми 5338,32 грн. заборгованість становить 11833,68 грн. Ці обставини визнаються сторонами і відповідно до норми ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідач не спростував їх, а натомість звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є зобов'язальними, і регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Як вбачається із матеріалів позову, зокрема п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується (продовжується) на такий самий строк. Відповідно до заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Згідно ксерокопії кредитної картки, наданої суду відповідачкою, строк дії картки встановлений до березня 2009 року. Відповідачка письмової заяви банку про закриття карткового рахунку не подавала. Вона помилково вважала, що судовим наказом картковий рахунок закритий і повністю розрахувалася з позивачем шляхом відрахування коштів з її зарплати та пенсії при виконанні судового наказу (а.с. 7). Про що вона і пояснила суду. Видача судового наказу про задоволення вимог кредитора не може розцінюватися як підстава для припинення нарахування і сплати відсотків за користування кредитом, оскільки такі відсотки за своїм характером є платою і підлягають стягненню за весь час користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Розрахунок заборгованості відповідає Умовам та правилам надання банківських послуг, з яким погодилася відповідач, тому позов необхідно задовольнити. Суд вважає, що строк позовної давності не пропущений, виходячи з наступного. Відповідно до п. 9.3 Умов та правил надання банківських послуг, картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Відповідно до пункту 9.12 зазначених Умов договір діє протягом 12 місяців з дня його підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторона про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Загальна позовна давність становить три роки згідно ст. 257 ЦК України. Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 10.03.2006 року, неналежне виконання зобов'язань щодо умов договору розпочалося у травні 2006 року. Згідно цього розрахунку відповідачем у березні та квітні 2012 року в погашення процентів сплачено відповідно 570,08 грн. та 171,55 грн., в результаті чого строк позовної давності був перерваний, що регламентується ст. 264 ЦПК України. Тому суд вважає, що відсутні підстави вважати пропущеним позивачем строк позовної давності у справі.

Outcome: approved