Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі Позивач) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] (далі Відповідач) заборгованість за кредитним договором в сумі 19554.44 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.10.2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № K2XRF123360499 відповідно до умов якого останньому було надано строковий споживчий кредит у розмірі 5337.68 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим строком погашення 01.10.2008 року. Зазначає, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши Відповідачеві кредит в сумі 5337.68 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору, і Умов та правил надання банківських послуг Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобовязань, і станом на 13.08.2014 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 19554.44 гривен, яка складається із 3251.05 грн. заборгованість по процентах за користування, 434.51 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 14461.53 грн. сума пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 500грн. і 907.35 гривен штрафних санкцій. Заочним рішенням від 28.10.2014 року позовні вимоги Позивача були задоволені. По заяві Відповідача від 07.06.2016 року заочне рішення по даному спору ухвалою Тетіївського районного суду було скасовано та призначено новий судовий розгляд на 5.07.2016 року. В судове засідання представник Позивача не прибув, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач в судовому засіданні позовних вимог не визнав, зазначив, що в передбачений договором строк він виконав кредитні зобовязання. Що стосується інших вимог просить застосувати до даних правостосунків строки позовної давності. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 01.10.2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено споживчий строковий кредитний договір № K2XRF123360499 строком на один рік по 01.10.2008 року, відповідно до умов якого останньому було надано строковий кредит у розмірі 5337.68 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того Відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві на отримання кредиту. Цим же договором сторони змінили строк позовної давності до 5 років. Відповідно до умов кредитного договору Відповідач зобовязувався повернути суму кредиту, відсотків,винагороди відповідно до Заяв та Умов. Проте Відповідач порушував умови кредитного договору щодо повернення кредиту та інших платежів і станом на 13.08.2014 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 19554.44 гривен, яка складається із 3251.05 грн. заборгованість по процентах за користування, 434.51 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 14461.53 грн. сума пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 907.35 грн. штрафу (процентна складова). Як установлено із розрахунку заборгованості останній платіж Відповідач здійснив 01.10.2008 року. Встановлені обставини підтверджуються: копією кредитного договору та Умовами до нього (а.с.5-9), розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с.4). Таким чином, аналізуючи надані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Із заяви Відповідача на видачу кредитної картки від 01.10.2007 року встановлено, що платіжна картка видана Відповідачу з кредитним лімітом 5337.68 гривень грн. на строк 12 місяців з 01.10.2007 року по 01.10.2008 року. За зазначеним кредитним договором визначені щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Як встановлено в судовому засіданні останній платіж Відповідач здійснив 01.10.2008 року. Відомості про кредитну картку, дату її отримання і строк дії, надання клієнту ([PERSON]Я.) картки з новим строком в матеріалах справи відсутні. В судовому засіданні Відповідач заявив клопотання про застосування до даних право стосунків строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а за ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність встановлена законом , може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Перебіг строку позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором від 01.10.2007 року Позивач почав нараховувати Позивачу з 3.12.2007 року, тобто з цього періоду Позивачу було відомо про порушення його права, з звязку з чим починається дія пятирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів, проте банк звернувся з позовом до суду лише 10.09.2014 року. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, і в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Outcome: dismissed