Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 15.04.2016 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 25.10.2010 року укладено кредитний договір б/н ( далі кредитний договір), згідно якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 28.04.2011 року між позивачем та відповідачем умови вищевказаного кредитного договору були змінені, а саме: [PERSON] було збільшено кредитний ліміт на платіжній картці до 20 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за договором, внаслідок чого станом на 16.02.2016 р. заборгованість за договором становить 66 644, 58 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 20 000, 00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 42 639, 84 грн., заборгованості за пеню та комісію 355,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500, 00 грн., штрафу (процентна складова) 3\~149, 74 грн. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобовязання перед банком не виконує, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просив стягнути на свою користь з [PERSON] загальну суму заборгованості в сумі 66 644, 58 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з обставин викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що кредитний договір між сторонами не був укладений, його дію відповідачка не продовжувала. Також позивачем не наведено розрахунку з якого той виходив визначаючи розмір заборгованості, відсотків за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією та з якими саме кредитними картками проводився розрахунок, не конкретизовано кількість кредитних карток виданих на імя відповідача. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, який сплив на час подання позову Банком. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 25.10.2010 року укладено кредитний договір б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 28.04.2011 року між позивачем та відповідачем умови вищевказаного кредитного договору були змінені, а саме: [PERSON] було збільшено кредитний ліміт на платіжній картці до 20 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-34). Як вбачається із підписаної [PERSON] заяви про надання кредиту від 25.10.2010 року, позичальник дала згоду на те, що підписана нею заява, Умови і правила та [PERSON] банку, викладені на банківському сайті, є складовою частиною кредитного договору (а.с. 8). Відповідно до тарифів за престижними картками, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, а саме 2 роки. Згідно виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» довідки, [PERSON] отримала наступні кредитні картки: № 5457082972467257; з датою відкриття 15.08.2007 року та терміном дії до серпня 2011 року, № 5457082925774635, з датою відкриття 08.07.2009 року та терміном дії до серпня 2011 року, № 5457092026373310, з датою відкриття 28.04.2011 року та терміном дії до квітня 2013 року, № 5457092302694637, з датою відкриття 10.06.2013 року та терміном дії до липня 2017 року (а.с. 141). Умовами кредитування із використанням картки «Універсальна, 55 пільговий період» із 30 днями пільгового періоду встановлено порядок погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа наступного за звітним місяцем в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Згідно ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Між сторонами склалися цивільні правовідносини, урегульовані ст.ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, у відповідності до вимог яких за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за кредитним договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, Банк має право вимагати сплату процентів та штрафу. Згідно ст. ст.10,11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що укладення кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] від 25.10.2010 року знайшло своє підтвердження підписанням відповідачкою [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», з проханням оформити платіжну картку кредитка «Універсальна»та істотними Умовами і Правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того вона своїм підписом засвідчила про те, що заява, Умови і Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» і тарифи складають кредитний договір. До позиції представника відповідача щодо не укладення кредитного договору відповідачем з ПАТ КБ «ПриватБанком», суд ставиться критично, тому що належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту до суду ним не надано. Щодо змін умов кредитного договору, суд виходить з наступного, як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки по кредитній картці банком 28.04.2011 року було збільшено кредитний ліміт до 20\~000, 00 грн. та видано кредитну картку 5457092026373310, а відповідачка отримала\~надані їй кредитні кошти та користувалась ними ( а.с. 90, зворотній бік та а.с. 150). Твердження представника відповідача щодо порушення порядку зміни умов кредитного договору та факт зміни істотних умов кредитного договору та саму зміну істотних умов кредитного договору від 28.04.2011 року, суд не приймає до увагу, оскільки дане твердження спростовується наданими Банком доказами. Відповідно до ст. 10 ЦПК представнику відповідача роз'яснено право заявити клопотання про призначення судової експертизи на підтвердження його доводів та надання власного за його думкою правильного розрахунку відсотків, але цим правом він не скористався. За вказаних обставин суд вважає, що проведений Банком розрахунок заборгованості за кредитним договором обґрунтованим та не спростованим. З приводу розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне, відповідач виконувала свої зобовязання несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 16.02.2016 р. заборгованість за договором становить 66 644, 58 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 20 000, 00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 42 639, 84 грн., заборгованості за пеню та комісію 355,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500, 00 грн., штрафу (процентна складова) 3\~149, 74 грн. (а.с. 5-7). Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачем заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплачена, то вона підлягає стягненню у судовому порядку, а\~ позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмір і 1\~378, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved