Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), в якому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000009338623 від 03.10.2006 р. у розмірі 42706,66 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що 03.10.2006 року між Сторонами було укладено кредитний договір № SAMDN03000009338623, згідно умов якого Позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з неналежним виконання Відповідачем своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором щодо повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитом та комісії за користування кредитом станом на 17.02.2016 р. за Відповідачем наявна заборгованість, яка підлягає стягненню в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився. Просив розгляд справи провести у його відсутність. В судовому засіданні представник відповідача, підтримав раніше подану заяву про застосування строку позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено на один рік, тобто до 03.10.2007 р., а з позовом представник позивача до суду звернувся в березні 2016 р., у зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову, зважаючи на пропуск строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 03.10.2006 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № SAMDN03000009338623 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, згідно умов якого Позивач, відкрив Клієнту (Відповідачу) картковий рахунок у національній валюті та випустив платіжну картку строком дії один рік. Позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 1.1 кредитного договору, сторони погодили, що базова процентна ставка по кредитному ліміту в розмірі 10000 грн. на момент підписання договору - 1,9 % в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Згідно доводів позивача, Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському caйті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується п.п. 1.2., 3.2. кредитного договору. Згідно п. 6.6. Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором на вимогу банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) оплатити винагороди банку. Відповідно до п. 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг», при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% суми позову. Згідно п. 8.5. кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позивачем або відповідачем умов договору , сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору на протязі перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості по кредитному ліміту проценти нараховуються по ставці 0,01 % річних. У випадку непогашення цієї заборгованості в 30-денний строк з моменту її виникнення позивач зобов'язався сплачувати комісію за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період -1,9 % від заборгованості. З 31-го дня виникнення заборгованості по Кредитному ліміту належать сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця. Як визначено у ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно доводів позовної заяви Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, та надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, що підтверджується банківським рахунком заборгованості по кредитному договору. При цьому, Відповідачем даний факт не оспорюється. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, суд зазначає, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф). Отже, крім цивільно-правового договору, грошове зобов'язання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, до якого відноситься положення ст. 625 ЦК України. Згідно доводів Позивача, які в належний спосіб Відповідачем не спростовані, останнім порушувалися зобов'язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами Договору про надання кредитних коштів, в зв'язку з чим станом на 03.10.2006 р. виникла прострочена заборгованість у розмірі - 42706,66 грн., що складається з наступного: 10454,67 грн. - заборгованості за кредитом; 28868,57 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 873,58 грн. - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи: 500, 00 грн. штрафу (фіксована частина); 2009,84 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження виконання взятих на себе за кредитним договором № SAMDN03000009338623 від 03.10.2006 року зобов'язань відповідач не надав. Разом з тим, представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності. Як встановлено раніше 03.10.2006 року між Сторонами було укладено кредитний договір № SAMDN03000009338623 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, згідно умов якого Банк відкрив Клієнту картковий рахунок у національній валюті та випустив платіжну картку строком дії один рік. Таким чином, строк виконання зобов'язання Відповідача було встановлено в межах строку дії картки та кредитного ліміту, тобто один рік, а саме до 03.10.2007 р. За положеннями частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов'язки відповідно до договору. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так, як визначено у ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як визначено у ч. 1 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.. 253 ЦПК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). З урахуванням викладених обставин справи та норм законодавства суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки строк позовної давності почав свій перебіг з 03.10.2006 року та закінчився 04.10.2007 року, тоді як Позивач звернувся до суду 15.03.2016 року. Таким чином, позов задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed