Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до умов договору від 13 серпня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням Позичальником умов договору станом на 17 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 23214 грн. 26 коп., в тому числі: 3364 грн. 32 коп. - заборгованість за кредитом; 9553 грн. 51 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 864 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом; 9432 грн. 43 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2009 року було задоволено вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з боржника 7201 грн. 69 коп. отже заборгованість становить 16012 грн. 57 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь штрафи у відповідності до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частка); 800 грн. 63 коп. - штраф (процентна складова) та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 серпня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник - закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк») (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір № DZXRRX13750162, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит на придбання товару у розмірі 3600 грн. на строк до 13 серпня 2009 року з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості згідно з умовами договору здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 256 грн. 14 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов договору (а.с.7). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка станом на 17 квітня 2014 року становить 23214 грн. 26 коп.: 3364 грн. 32 коп. - заборгованість за кредитом; 9553 грн. 51 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 864 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-6). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які є невід'ємною частиною договору, передбачено відповідальність за невиконання зобов'язання. Так п. 5.1 встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Згідно з розрахунком позивача (а.с.6) за порушення строків повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору станом на 17 квітня 2014 року нараховано пеню в сумі 9432 грн. 43 коп. Судовим наказом № 2-н-299/2009, виданим 7 грудня 2009 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області частину нарахованої заборгованості було стягнуто, а саме в сумі 7201 грн. 69 коп. Отже, станом на 17 квітня 2014 року частина несплаченої заборгованості становить 16012 грн. 57 коп. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є невід'ємною частиною договору також передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більше ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивачем надано розрахунок штрафу: 500 грн. (фіксована частина) та 800 грн. 63 коп. (процентна складова). У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів законними та обґрунтованими. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved