Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4KP85950749 від 12 вересня 2006 року у розмірі 64 739 грн. 66 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2 151 грн. 50 коп. зі сплатою 25,08% річних. Станом на 13 грудня 2017 року відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 64 739 грн. 66 коп., з яких: 1 732 грн. 98 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14 924 грн. 70 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 44 522 грн. 95 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 3 059 грн. 03 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання. У судове засідання представник позивача не зявилася при цьому подала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю. На запит суду представником надано письмові докази щодо нарахованих за кредитним договором процентів, пені та штрафів. Крім того, у позовній заяві зазначено, що у разі незявлення відповідача до суду представник позивача не заперечує проти розгляду справи без його участі та постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки про виклик за зареєстрованою у встановленому порядку адресою його проживання. Причини своєї неявки відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 12 вересня 2006 року між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач (а.с. 15), було укладено кредитний договір №DNH4KP85950749 шляхом подання останнім заяви про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, у звязку з чим йому було встановлено кредит у розмірі 2\~151 грн. 50 коп. зі сплатою 20,08% на рік за користування кредитом (а.с. 4-8). При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно пункту 2.1 Умов надання споживчого кредиту (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк зобовязується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Зі змісту заяви, поданої відповідачем про приєднання до Умов вбачається, що вона була підписана останнім 12 вересня 2006 року (а.с. 4). Подавши відповідну заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами складає укладений між ним та позивачем кредитний договір. З доданого до позовної заяви рахунку фактури та виписки по рахунку вбачається, що після укладення договору відповідачу було надано кредитні кошти шляхом їх перерахування за придбаний відповідачем товар (а.с. 9, 36-146). Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно пунктів 3.2.1, 3.2.2 Умов позичальник зобовязується використовувати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до пункту 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Пунктом 5.3 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 12 вересня 2006 року та виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений ним 31 жовтня 2007 року у розмірі 257 грн. 74 коп., у результаті чого станом на 13 грудня 2017 року, згідно вказаного розрахунку, виникла прострочена заборгованість у розмірі 64 739 грн. 66 коп., з яких: 1 732 грн. 98 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14 924 грн. 70 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 44 522 грн. 95 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 3 059 грн. 03 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання (а.с. 3, 36-146). Аналізуючи зміст наданого представником позивача розрахунку та виписки по рахунку відповідачки суд погоджується з розміром вказаної у них заборгованості за тілом кредиту, що становить 1 732 грн. 98 коп. та заборгованості за процентами, яка становить 14 924 грн. 70 коп. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що визначено пунктом 5.3 Умов, суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідача вказаних штрафних санкцій. Водночас визначений у розрахунку загальний розмір штрафів 3 559 грн. 03 коп., зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 16 657 грн. 68 коп. (1 732 грн. 98 коп. + 14\~924 грн. 70 коп.), суд вважає необґрунтованим і беручи до уваги визначені у пункті 5.3 Умов правила нарахування штрафу приходить до висновку про необхідність стягнення його у розмірі 1\~332 грн. 88 коп. (500 грн. 00 коп. + (16 657 грн. 68 коп. х 5%). Стосовно вказаної у розрахунку пені, нарахованої у розмірі 44 522 грн. 95 коп., за порушення строків погашення заборгованості, суд зазначає, що за дане порушення на відповідача покладено цивільно-правову відповідальність у виді штрафів. За своїм змістом цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме порушення. Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, винесеній у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року, винесеній у справі №6-1374цс17 у звязку з чим вони мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права. З огляду на вказане вимоги про стягнення з відповідача пені суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Отже, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів та штрафів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 12 вересня 2006 року, становить 17\~990 грн. 56 коп. (1 732 грн. 98 коп. + 14\~924 грн. 70 коп. + 1 332 грн. 88 коп.). Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 489 грн. 64 коп. (17 990 грн. 56 коп. х 1\~762 грн. 00 коп. / 64 739 грн. 66 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial