Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом - ПАТ КБ «Приватбанк» або позивач) звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №б/н від 19.08.2013 року в розмірі 84080,14 гривень, з яких 17000,00 гривень заборгованість за кредитом, 26180,00 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, 34835,64 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 6064,50 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, а також стягнути з відповідача судовий збір. В ході судового розгляду справи 17.04.2018 року на адресу суду представником позивача подано уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості, якою позивач зменшив розмір своїх позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по відсотках за договором №б/н від 19.08.2013 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 20.01.2014 по 20.01.2017 роки у розмірі 26382,89 гривень, а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач [PERSON], як особа, що має статус фізичної особи-підприємця, 19.08.2013 року підписав заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якої він приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг» (далі за текстом Умови), [PERSON] банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку, які разом із вказаною заявою складають Договір банківського обслуговування №б/н від 19.03.2013 року (далі за текстом - Договір), та взяв на себе зобовязання виконувати умови цього Договору. Відповідно до Договору позивачем для відповідача було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №26006052415572 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». 29.12.2016 року відповідачем було припиненого господарську діяльність, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач вказує на те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, зобовязання такої особи за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Крім того, в порушення ст.1054 ЦК України та умов Договору відповідач свої зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти на погашення заборгованості. Виходячи з наведеного та з урахуванням трирічного строку позовної давності ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по відсотках за договором №б/н від 19.08.2013 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 20.01.2014 по 20.01.2017 роки у розмірі 26382,89 гривень. В ході судового розгляду справи представник позивача [PERSON] позов ПАТ КБ «Приватбанк» підтримала, наполягала на задоволенні судом позовних вимог, а також надала суду усні пояснення, які є аналогічними до наведених позивачем у його позовній заяві та уточненій позовній заяві, посилаючись при цьому на розрахунок заборгованості, який долучено до уточненої позовної заяви від 17.04.2018 року. В ході судового розгляду справи представник відповідача [PERSON] позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись при цьому на обставини, викладені ним у письмових запереченнях проти позову від 26.12.2017 року та письмових поясненнях від 23.04.2018 року. Свої заперечення проти позову представник відповідача обґрунтовує тим, що зі змісту долучених наданих позивачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «[PERSON] банку» не вбачається коли вони були затвердженні, чи були вони затверджені на момент підписання позивачем заяви, позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача із вказаними документами (на їх тексті відсутній підпис відповідача), позивачем не надано доказів розміщення цих документів на сайті на момент підписання відповідачем заяви. Крім того, представник відповідача посилається на те, що підписуючи заяву відповідач мав ознайомитись з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», розміщеними на сайті «www.pb.ua», а не на сайті «httр:/privatbank.ua». Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши їх письмові пояснення та заперечення, а також інші матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку, що з урахуванням уточненої позовної заяви позивача від 17.04.2018 року позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530, 1049, 1050 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог ЦК України та умов договору та у встановлений договором строк (термін); позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до пункту 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Згідно пункту 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди. Відповідно до пункту 3.2.1.1.8. Умов, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг». Пунктом 3.2.1.1.6. Умов визначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Свої зобовязання за договором перед відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 17000 гривень. Пунктом 3.2.6.1. Умов визначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» (у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитною угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобовязань сторонами. В матеріалах справи (а.с.74) наявна засвідчена представником позивача копія заяви [PERSON] про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 19.08.2013 року, які з іншої сторони від імені ПАТ КБ «Приватбанк» підписав Голова правління банку [PERSON] Факт написання та підписання вказаної заяви відповідачем [PERSON] в ході судового розгляду справи представником відповідача не заперечувався та не спростовувався. Зі змісту вказаної заяви [PERSON] від 19.08.2013 року вбачається, що він, підписавши цю заяву, висловлює свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, які разом з цією заявою становлять Договір банківського обслуговування. Підписавши вказану заяву, [PERSON] засвідчив свою згоду на ведення з ПАТ КБ «Приватбанк» документообігу, у томі числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних та інших документів, шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладення електронного цифрового підпису, що отримано в порядку, який передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг. Своїм підписом на вказаній заяві [PERSON] приєднався і зобовязався виконувати умови, що викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, [PERSON] Договорі банківського обслуговування вцілому, а також погодився з тим, що відносини між банком і клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодженням щодо банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку (www.pb.ua або інший інтернет-/sms-ресурс, що зазначено банком). Своїм підписом на вказаній заяві [PERSON] погодився з тим, що під час укладання договорів, а також додаткових угод до них, банк і клієнт допускають використання факсимільного відтворення печатки банку та підпису особи, уповноваженої підписувати договори й угоди до них від імені банку, які здійснено за допомогою засобів копіювання. В ході судового розгляду справи представником позивача надано суду Витяг із «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с.75 - 86) та Витяг із «[PERSON] банку» (а.с.87-88), які за твердженням представника позивача були розміщені на сайті банку на момент підписання відповідачем [PERSON] заяви 19.03.2013 року і про приєднання до яких відповідачем була написана вказана заява. Разом з тим, представник відповідача в ході розгляду справи, заперечуючи факт ознайомлення [PERSON] із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» в редакції наданій суду представником позивача, відповідно до ст.12, ч.ч.1, 6, 7 ст.81 ЦПК України вважає, що банк мав би надати суду відповідні «Умови та правила надання банківських послуг» і «[PERSON] банку», які за твердженням представника відповідача відрізняються змістом від наданих суду представником позивача, і про свою згоду з якими вказано відповідачем [PERSON] у його заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 19.08.2013 року (а.с.74). Водночас, ні відповідачем, ні його представником не надано до суду будь-яких належних доказів на підтвердження своїх тверджень. З урахуванням наведеного, відповідно до ст.12, ч.1, 6, 7 ст.81 ЦПК України, суд вважає встановленим, що надані представником позивача «Умови та правила надання банківських послуг» (а.с.75 - 86) і «[PERSON] банку» (а.с. 87-88), разом із заявою [PERSON] про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 19.08.2013 року (а.с.74), підписавши яку [PERSON] висловив свою згоду з ними, разом з цією заявою становлять Договір банківського обслуговування. Відповідно до розділу Умов 3.2.1.4., яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що заборгованість відповідача по відсоткам за договором №б/н від 19.08.2013 року, нарахована на прострочену заборгованість по кредиту в сумі 17000 гривень (тіло кредиту) за період з 20.01.2014 року по 20.01.2017 року та складає 26382,89 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком, наданим представником позивача в ході судового розгляду справи, в межах трирічного строку позовної давності. Розрахунок є належним доказом розміру заборгованості, що виникла в зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, оскільки відповідачем та його представником такий розрахунок не оспорювався. Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи те, що відповідачем допущено порушення умов кредитного договору та вищевказаних норм законодавства, на час розгляду справи заборгованість по відсоткам за договором №б/н від 19.08.2013 року, нарахована на прострочену заборгованість по кредиту не погашена, суд вважає за необхідне позов задоволити та провести стягнення вказаної заборгованості із стягненням судового збору в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.526, 530, 599, 626, 627, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 133, 141, 265, 280-289 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved