Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 07. 09. 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 700001161. 07. 09. 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 700001161-П. Позивач зазначає, що позичальник [PERSON] не належним чином виконує свої зобов'язання по укладено кредитному договору, в результаті чого станом на 06. 12. 2013 року має прострочену заборгованість в сумі 753559,00 грн. В зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язання стосовно умов повернення кредиту позивач просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором № 700001161 від 07. 09. 2007 року, що укладений між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] з поручителя - [PERSON], яка станом на 06. 12. 2013 року становить 753559,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у відсутність представника позивача, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 07. 09. 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 700001161. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 29837,98 дол. США, а позичальник в свою чергу зобов'язався в порядку та на умовах визначених договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строк та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до договору - графіком погашення кредиту. 07. 09. 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 700001161-П. Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит в обумовленій в договорі сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON], яка міститься в матеріалах справи. Однак позичальник, [PERSON] не належним чином виконує свої зобов'язання по укладеному кредитному договору, в результаті чого станом на 06. 12. 2013 року має прострочену заборгованість в сумі 753559,00 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 206003,82 грн., заборгованості по відсоткам в сумі 148158,33 грн., пені в сумі 399396,85 грн., що становить 11% пені, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Вбачається, що на виконання умов договору позичальнику та поручителю позивачем була направлена вимога про дострокове врегулювання спору, однак вказана вимога була залишена позичальником та поручителем без реагування, на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що позичальник та поручитель не виконали свої зобов'язання за укладеним з позивачем кредитним договором та договором поруки, в зв'язку з чим виникла значна заборгованість перед позивачем, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 3441 грн.

Outcome: approved