Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, вказуючи на те, що 04 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір без номеру, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 000 грн., зобов'язуючись сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, не сплачуючи кредит, порушив взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 26 червня 2015 року має заборгованість на загальну суму 28 467 грн. 55 коп., яка складається: 3 000 грн. - заборгованість за кредитом, 14 710 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8 925 грн. - заборгованість з пені та комісії, крім цього: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 331 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова), відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надіслав заперечення, просив відмовити у задоволені позовної заяви, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду для захисту своїх прав, вважає що немає перед банком ніяких зобов'язань, оскільки тривалий час, а саме з 2010 року не користувався послугами банку, з того часу будь-яких повідомлень щодо сплати боргу від позивача не надходило, і відповідно, він вважає, що заборгованості перед банком немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст.ст.57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 04 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акцент-банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акцент-банк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 14 травня 2009 року, що підтверджується даними Статуту наявного в матеріалах справи, та [PERSON] було укладено договір «Швидка готівка» про надання кредитного ліміту в сумі 3 000 грн., базова процента ставка за кредитом складала 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 3,5 %, в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти в строки, обумовлені в Умовах та Правилах надання банківських послуг. Згідно розрахунку за договором без номеру станом на 26 червня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 28 467 грн. 55 коп., яка складається: 3 000 грн. - заборгованість за кредитом, 14 710 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8 925 грн. - заборгованість з пені та комісії, крім цього: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 331 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова) . Відповідно до заяви позичальника від 04 червня 2008 року встановлено, що відповідач дав згоду на запропоновані банком Умови та Правила надання банківських послуг та ознайомлений з ними. Як передбачено п. 6.5 Умов, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань по договору, на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання по поверненню кредиту, оплати винагороди банку, що встановлено п. 6.6 вищевказаних Умов. Відповідно до Умов надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, то він автоматично лонгується на той же строк, що передбачено п. 9.12. Відповідно до вимог п. 8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по любому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як передбачено п. 9.6 Умов, якщо у випадку залишку на картрахунку менший розміру комісії, встановленої тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється в розмірі залишку коштів на картрахунку держателя. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку карти, останній заривається. Враховуючи, що на картковому рахунку за даним договором залишок коштів був відсутній, і на протязі всього періоду лише кредитором здійснювались нарахування відповідних обов'язкових платежів: процентів, пені, штрафів та комісій, підстав для пролонгації договору не було, оскільки вказаний рахунок підлягав закриттю в зв'язку з закінченням строку дії договору, незалежно від наявності заяви позичальника про закриття карткового рахунку Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою 4 вказаної статті встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240цс від 11 лютого 2015 року. В якій Верховний Суд зазначив, що договір про збільшення строку позовної давності укладається в письмовій формі. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові. Позивачем не було надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про укладання між сторонами договору про збільшення строків позовної давності, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності. Судом встановлено, що Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 3 000 грн. строком на 12 місяців з 04 червня 2008 року по 04 червня 2009 року. З позовом до суду позивач звернувся тільки 22 липня 2015 року з пропуском трирічного строку позовної давності. Таким чином, позивач вчасно не реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитними коштами та процентами, не надав жодних доказів щодо наявності у нього права на примусове стягнення додаткових сум та фактично після 04 червня 2012 року втратив право на стягнення додаткових вимог, якими є нараховані суми за даним позовом. Суд також враховує те, що згідно положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і на додаткові вимоги. Враховуючи вказані обставини, а також те, що відповідач надав суду заяву про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] необхідно відмовити за спливом строків позовної давності. На підставі ст.ст. 253 - 254, 256 - 257, 259, ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України,

Outcome: dismissed