Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду 10 січня 2017 року з позовом вказавши, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 08.02.2010 р., згідно якої отримав кредит в розмірі 5200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, підтверджується його підписом у заяві. 17 липня 2015 року [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 08.02.2010 р. становить 5101,16 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: -5358,47 грн. тіло кредиту; -772,07 грн. нараховано процентів за користування кредитом; -100,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; з них 1129,38 грн. внесено коштів на погашення заборгованості. Після смерті [PERSON] спадкоємцем є відповідач [PERSON], яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів як позичальника так і відповідачки. Таким чином відповідачка фактично прийняла спадщину, до складу якої входять у тому числі кредитні зобовязання померлого позичальника, оскільки спадкування відбулося на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, відповідач не відмовилася від прийняття спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 18 лютого 2016 року позивачем було отримано відповідь Четвертої криворізької нотаріальної контори, згідно якої претензію ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучено до спадкової справи. 12 липня 2016 р. до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію щодо вимог позивача по зазначеним вище кредитним зобовязанням [PERSON], але ніяких дій не було виконано. Тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.02.2010 року в розмірі 5101,16 грн., а також судові витрати (а.с. 3-5). В судове засідання представник позивача не зявився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 72). Відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про слухання справи за її відсутності, проти вимог заперечень немає. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 лютого 2010 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н з наданням зазначених послуг: тип карти 55772129, валюта: гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий, сума кредитного ліміту: 1000,00 грн., базова відсоткова ставка: 30 відсотків із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 12 копія заяви). 17 липня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 52 копія свідоцтва про смерть). Однак у позичальника на дату смерті залишилась невиплаченою заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.02.2010 р.(а.с. 6-11 розрахунок). 04 лютого 2016 р. до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 94 повідомлення нотаріуса). 05 липня 2016 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено [PERSON] лист-претензію щодо сплати заборгованості [PERSON] за кредитним договором б/н (а.с. 63, 64-67 копія листа, реєстру поштових відправлень, чеку). Відповідно до норм ст.ст.11, 525 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, акти цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців вiд дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.32 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що, оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року, справа № 6-33цс15. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована та мешкала за однією адресою з померлим та відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Тому суд вважає, що сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, так як при укладанні з банком 08 лютого 2010 року кредитного договору, спадкодавець [PERSON] взяв на себе зобовязання по сплаті отриманого кредиту про що свідчить його підпис у договорі. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З розрахунків заборгованості, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2010 р. становить 5000,54 грн. (а.с. 6-9, 10-11 розрахунки). Перший розрахунок проведено станом на 31.05.2015 р. сума боргу становить 5093,34 грн., інший станом на 28.08.2016 р. сума боргу становить 5101,16 грн. ( 5358,47 грн. тіло кредиту; 772,07 грн. нараховано процентів за користування кредитом; 100,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; з них 1129,38 грн. внесено коштів на погашення заборгованості). Однак з наданого розрахунку в останній редакції суду незрозуміло розрахунок по тілу кредиту, відсоткам та пені та чому розрахунок зроблено станом на 28.08.2016р., тоді як повинен бути зроблений станом на 17.07.2015 р. Тому заборгованість за кредитним договром № б/н від 08.02.2010 р. стягується з [PERSON] станом на липень 2017 року в сумі 5000,54 грн. (а.с. 10). Належним чином повідомлений позивач неодноразово в судове засідання не зявлявся, тому суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було сплачено судовий збір в сумі 1544,00 гривень (а.с. 1,2), в той час як мінімальна ставка судового збору станом на дату подання позову була встановлена положеннями статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI в сумі 1600 гривень. Позов на адресу суду відправлено позивачем 03.01.2017 р. (а.с. 73а, 73б корінці відправки). Згідно пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК. Тому враховуючи вищезазначене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1544,00 грн., а на користь держави недоплачений розмір судового збору в сумі 56 гривень.

Outcome: partial