Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту з заставленого майна автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 1996 року випуску, належить на праві власності [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначали, що відповідно до укладеного договору № ОDН0АЕ00001465 від 17.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13883,00 дол.США зі сплатою 0,88 % на місяць, з кінцевим терміном повернення 15.07.2011 р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 17.07.2006 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави, [PERSON] надав в заставу автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 1996 року випуску. В звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2011 року було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 1996 року випуску . На теперішній час Банк має намір звернути стягнення на заставне майно в порядку визначеному вищевказаним рішенням суду, однак стало відомо, що Постановами Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на спірний автомобіль. Посилаючись на те, що Банк має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 1996 року випуску, оскільки право застави у банку виникло раніше ніж були винесені вище зазначені постанови, сума заборгованості [PERSON] перед Банком складає 57186,00 дол. США, що значно перевищує вартість предмету застави, просили звільнити автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 1996 року випуску. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи були повідомлені. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ОDН0АЕ00001465 від 17.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13883,00 дол.США зі сплатою 0,88 % на місяць, з кінцевим терміном повернення 15.07.2011 р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 17.07.2006 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави, [PERSON] надав в заставу автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 1996 року випуску. В звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2011 року було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], 1996 року випуску . Проте позивачем було отримано інформацію про те, що Постановами Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на спірний автомобіль. Таким чином, зазначений арешт не дає змоги позивачу здійснити продаж предмету застави. Так, відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Закону України «Про заставу», застава це спосіб забезпечення зобовязань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до статті 16 вказаного Закону, право застави виникає з моменту укладання договору застави. Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяженням є право обтяжувала на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон повязує прав і обовязків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувала і боржника виникають права і обовязки, встановлені законом та /або договором. Згідно зі статтею 14 вище вказаного Закону пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави у ПриватБанку виникло, 17.07.2006 року, постанови про накладення арешту даного автомобіля була винесена пізніше ніж було укладено договір застави. Станом на 07.11.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПриватБанком складає 57186,00 дол.США що значно перевищує вартість предмету застави. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Таким чином, враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги, що право ПАТ КБ «ПриватБанк» як заставодержателя заставленого автомобіля виникло 17.07.2006 року, тобто ще до накладення арешту на спірний автомобіль державним виконавцем, суд вважає, що саме ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved