Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі ПАТ ) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи це тим, що 16 березня 2007 року між ПАТ та [PERSON] був укладений договір № HMXRRX01520019, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 2496 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 30 квітня 2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ. 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає договір між [PERSON] та ПАТ. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному прядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. ПАТ посилається на те, що через неналежне виконання умов договору станом на 03 лютого 2014 року виникла заборгованість в сумі 28733 грн. 17 коп., з яких: 1705 грн. 14 коп. - заборгованість за кредитом, 7151 грн. 93 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 18031 грн. 66 коп. - пеня, 1844 грн. 44 коп. - штраф. ПАТ просить стягнути з відповідача суму заборгованості та відшкодувати судові витрати. Представник позивача Спірідонова Н. І. в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягає, в останнє судове засідання не з'явилася, у письмовому клопотанні, поданому до суду, просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Допитавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 16 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений у письмовій формі договір без номера, згідно якого банк надав [PERSON] кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на залишок заборгованості, що підтверджується копією відповідної заяви, доданої до матеріалів справи. Обумовлена сума кредиту [PERSON] була надана, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по договору, доданим до матеріалів справи. Згідно ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 1048 Цивільного Кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією Статуту, доданою до матеріалів справи. Як встановлено в ході судового розгляду, наказом Ізяславського районного суду Хмельницької області № 2 «н»-64-08 від 04 березня 2008 року за заявою Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № HMXRRX01520019 в сумі 2375 грн. 65 коп. Вказана сума заборгованості з [PERSON] була стягнута повністю, що підтверджується постановою відділу Державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 21 травня 2009 року, копія якої додана до матеріалів справи, згідно якої виконавче провадження закінчене в зв'язку із сплатою боргу. Посилання представника позивача на те, що вказана сума з [PERSON] стягнута не була, не знайшла підтвердження в судовому засіданні, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження оскаржена позивачем не була, матеріали виконавчого провадження згідно листа відділу Державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції № 03-21/5279 від 11 серпня 2014 року знищені по закінченню терміну зберігання. Представник позивача вказала, що будь-яких претензій щодо виконання судового наказу позивач до відділу Державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції не пред'являв. Проаналізувавши вимоги п. 2 ч. 2 ст. 122 а п. 2 ч. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що повторному вирішенню в суді не підлягають вимоги того самого позивача до того самого відповідача, щодо яких судом виносилось рішення, яке набрало законної сили. Представник позивача не надав суду доказів того, які саме вимоги ставились Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] у заяві про видачу судового наказу у 2008 році, з яких саме сум складалась нарахована на момент подачі вказаної заяви заборгованість. Встановити зазначені обставини шляхом огляду матеріалів судового наказу не виявилось можливим у зв'язку із їх знищенням по закінченню терміну зберігання. Представник позивача не надав суду розрахунку заборгованості, в якому було б належним чином зазначено розмір отриманих на підставі судового наказу коштів та їх зарахування до певної складової заборгованості. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 64. Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Надані відповідачем стрічки з відмітками прибуткової каси Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судом не можуть бути взяті до уваги як докази сплати коштів через відсутність на них тексту. За таких обставин, враховуючі все вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed