Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 526,81 грн. В обґрунтування вимог банк вказує, що 18.07.2014 року між банком та [PERSON] укладено договір за №341216 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 25.07.2014 року між сторонами укладено Додатковий договір №1 до договору за №341216 від 18.07.2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки . Згідно умов п. 1.1. даного додаткового договору, банк відкрив відповідачу поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Пенсійний», із встановлення кредиту у розмірі 949,00грн., на строк дії платіжної картки, із сплатою 24% річних. 25 липня 2014 року між сторонами укладено додатковий договір №2, згідно умов якого вони домовились внести зміни до договору, згідно яких кредит щомісячно зменшується рівними частинами пропорційно до відповідної кількості місяців з 01 серпня 2014 року на суму 120грн. Відповідачка взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого утрималась заборгованість на загальну суму 526, 81 грн., з яких: 468,88 грн. заборгованість по тілу кредиту та 51,96 грн. заборгованість по процентах, 2,00 грн. заборгованість по комісії та 3,97 грн. нараховані 3% річних від простроченої суми за кредитом за період з 18.07.2014 року по 14.11.2017 року. Добровільно заборгованість відповідачка не погашає. Посилаючись на наведене, позивач просить позов задовольнити. У судове засідання представник банку не зявився. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та не заперечує щодо заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не зявилась, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення на позов не подавала. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 18 липня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір за №341216 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно умов п. 1.1. договору банку відкриває клієнту рахунок за тарифним пакетом «Пенсійний». 25 липня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до Договору за №341216 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно умов п. 1.1 даного додаткового договору, банк відкрив відповідачу рахунок на умовах тарифного пакету «Пенсійний», із встановлення кредиту у розмірі 949,00грн., із сплатою 24% річних. Положеннями п. 1.1.4 додаткового договору №1 сторони погодили, що строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Відповідно до умов п.4.4. Додаткового договору №1, клієнт зобов»язався погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її на новий строк; у разі звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб ( працівників організації ) з використанням платіжних карток (для тарифного плану «Зарплатний). Положеннями пункту 4.6 додаткового договору №1 передбачено, що у разі виникнення простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, непогашення її у строки передбачені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами, тощо. Згідно з вимогами п.4.9. додаткового договору №1, банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором та застосувати процедуру звернення стягнення на майно, у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов»язань щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором. 25 липня 2014 року між сторонами укладено додатковий договір №2, згідно умов якого вони домовились внести зміни до договору, згідно яких кредит щомісячно зменшується рівними частинами пропорційно до відповідної кількості місяців з 01 серпня 2014 року на суму 120грн. Відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань та порушила умови договору щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом. З розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що станом 14.11.2017 року заборгованість по тілу кредиту становить - 468,88 грн., 51,96 грн. - заборгованість по нарахованих процентах та 2,00 грн. - комісія за користування кредитом. 29 серпня 2016 року банку надіслав [PERSON] вимогу за № 19-02/698/3055 про погашення заборгованості на суму 520,84 грн., з яких: 468,88 грн. заборгованість по тілу кредиту та 51,96 грн. заборгованість по процентах. По даний час заборгованість відповідачем не погашена. Відповідачка в судове засідання не зявилась та не надавала суду будь-яких доказів на спростування доводів банку . Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу вимог ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязаннні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Положенням ст.610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязанння (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості по договору від 18.07.2014 року на загальну суму 522,84 грн., з яких: 468,88 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 51,96 грн. заборгованість по процентах за кредитом, 2,00 грн.- прострочена нарахована комісія. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач в судове засідання не зявилась та не представила суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягають вимоги про стягнення 3,97 грн. як 3% річних від простроченої суми за період з 18.07.2014 року по 14.11.2017 рік, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу вказаних норм Закону вбачається, що три проценти річних це відповідальність за прострочення виконання зобовязання, яка нараховуються на прострочену заборгованість та за період, що виникає з наступного дня після закінчення строку виконання основного зобовязання. З наданого банком розрахунку трьох процентів річних не встановлено, на яку суму заборгованості нараховані три проценти річних та за який період прострочення. Більше того, як зазначено у позові, банк просить стягнути три проценти річних за період з 18 липня 2014 року, тобто з дня укладення договору кредиту, що суперечить положенням ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищенаведене та те, що вказана сума трьох процентів річних не підтверджена та не обґрунтована належними та достовірним доказами, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити. Крім того, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial