Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРАВЕКС-БАНК» (далі ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК»), яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» (далі [PERSON]) звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 51720,98 доларів США, що за курсом 25,338921 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016р. складає 1310553,83 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між Банком та відповідачкою [PERSON] 08.08.2007р. був укладений договір про надання кредиту № 3296-012/07Р на загальну суму 56500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних з кінцевим терміном повернення до 08.08.2032р. Банк повністю та в строки виконав свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідачка [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 26.04.2016р. перед позивачем виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 51720,98 доларів США. Також, позивач посилається на те, що в порядку забезпечення виконання зобовязань наданий відповідачці [PERSON] кредит був забезпечений порукою відповідача [PERSON], що підтверджується договором поруки № 3296-012/07Р від 08.08.2007р., відповідно до якого [PERSON] зобовязався відповідати за зобовязаннями [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Заборгованість за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржниця та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлялися належним чином.Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресами місця проживання відповідачів, зареєстрованими у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання» відповідачі не зявилися до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідачі за зазначеною адресою відсутніта свідчить про неможливість вручення відповідачам судової повістки та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачам належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між Банком (а.с. 97, 98-99, 100) та [PERSON] (а.с. 25-26, 27) 08.08.2007р. був укладений кредитний договір № 3296-12/07Р, згідно умов якого позивач передав, а відповідачка отримала кредит в розмірі 56500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних з кінцевим терміном повернення до 08.08.2032р. (а.с. 8-21) та зобовязалася повернути одержану суму кредиту та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, а також інші платежі, обумовлені кредитним договором, у строки, передбачені п. 4.1., п. 4.2. Договору. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) Позичальником своїх зобовязань за цим Договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту і/або сплати відсотків і/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи з розміру, встановленого п. 1.2. Договору. У випадку наступного невиконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту Договору. В порушення умов зазначеного договору відповідачка взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 26.04.2016р. з урахуванням заборгованості за кредитом та відсотками склала загальну суму в розмірі 51720,98 доларів США, що за курсом 25,338921 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016р. складає 1310553,83 грн. (а.с. 30). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», \~у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції, зазначені у п. 3 ч. 1 та у п.п. 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідачка [PERSON] всупереч вимог чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконала та не здійснила повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою [PERSON], у звязку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. У звязку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України [PERSON] має право вимагати дострокове повернення частини кредиту, яка залишалася, та сплатити відсотків, належних йому. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки № 3296-012/07Р від 08.08.2007р., що укладений між Банком, з однієї сторони, та [PERSON] (а.с. 28, 29) (далі за текстом - Поручитель), з іншої, сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням боржниці [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 3296-12/07Р від 08.08.2007р., а саме: повернути кредит в розмірі 56500,00 доларів США, проценти, неустойку в строк до 08.08.2032р., а також будь-яке збільшення цієї суми та відшкодувати збитки та іншу заборгованість вчасно та в повному обсязі (а.с. 22-24). Відповідач [PERSON] не спростував зміст зазначеного договору поруки, у звязку з чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідач [PERSON] має солідарно нести відповідальність разом з [PERSON] за порушення останнім своїх обовязків по поверненню кредиту та по сплаті процентів за користування кредитом. Згідно з розрахунками, наданими позивачем, правильність яких перевірена судом, загальна сума заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 3296-12/07Р від 08.08.2007р. станом на 26.04.2016р. з урахуванням заборгованості за кредитом та відсотками склала загальну суму в розмірі 51720,98 доларів США, що за курсом 25,338921 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016р. складає 1310553,83 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 42100,34 доларів США, що за курсом 25,338921 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016р. складає 1066777,19 грн.; заборгованість за процентами 9620,64 доларів США, що за курсом 25,338921 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016р. складає 243776,64 грн. (а.с. 30). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачами до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Суд зазначає, що відповідачі мали можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність нарахування заборгованості на стадії судового розгляду справи, однак заперечень проти суми позову відповідачі не надали. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову давало суду право обмежитися доказами, наданими до суду позивачем. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом не встановлено, що відповідачі не виконали зобов'язання в повному обсязі з повернення кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідачі мають сплатити штрафні санкції за кредитом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Банку про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 51720,98 доларів США, що за курсом 25,338921 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.04.2016р. складає 1310553,83 грн., оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не спростовані відповідачами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 1), тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved