Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.05.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з ″Умовами та правилами надання банківських послуг″, ″Правилами користування платіжною карткою″ та ″Тарифами Банку″ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 30.09.2016 року має заборгованість в загальному розмірі 52124,91 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань і заборгованість не погашає, а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 52124,91 грн. за кредитним договором б/н від 18.05.2012 року та понесений судовий збір в розмірі 1378 грн. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надавши до суду письмові пояснення про те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованому на сайті банку, тарифами банку, які разом з цієї заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, відповідачу було надано для ознайомлення умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. Отже, заява про приєднання до умов та правил з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів» вважає безпідставними, оскільки відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку без зазначення цільового призначення, тому спірний кредитний договір не можна вважати споживчим. Щодо зміни кредитного ліміту зазначає, що в заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору, а саме п. 2.1.1.2.3 визначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, а п. 2.1.1.2.4. встановлено, що підписання цього договору є безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Крім того, встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Так, банком неодноразово було змінено кредитний ліміт, в тому числі 11.08.2013 року встановлено у розмірі 6000 грн. Також умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обовязок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, тому заперечення відповідача в частині незнання наявності суми заборгованості є необгрнутованими (а.с.93-96). В судове засідання 10.03.2017 року представник позивача не зявився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується електронною повісткою про виклик до суду (а.с.122), телефонограмою №26 (а.с.123) та копією журналу реєстрації телефонограм (а.с.125). Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.38). Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, свої заперечення обґрунтувала ти, що 18.05.2012 року під час оформлення [PERSON] пенсійної картки в Братському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» спеціалістом було заповнено «Анкету заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке». Вказує, що інформація про те, що відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, відсутня в самій Анкеті та є на її звороті в додатках до позову, де відсутній підпис відповідача. В період з 18.05.2012 року по 13.01.2014 рік відповідач користувався карткою, регулярно поповнюючи рахунок та сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до Анкети-заяви бажаний кредитний ліміт складає 5000 грн., однак банк, в односторонньому порядку, без згоди на те відповідача, змінив істотну умову договору, а саме ціну договору, збільшивши її в декілька разів. При цьому ні усно, ні письмово про дані дії відповідач повідомлений не був та свою згоду на зміну умов договору не надавав. Вважає, що така зміна умов договору порушує вимоги ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою чітко визначено, що кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про суму, на яку кредит може бути виданий. Крім того, відповідач є пенсіонером, а тому сума заборгованості вказана в позові для нього є непідємною, оскільки відбере в нього всі кошти на існування (а.с.62-65). В судове засідання 10.03.2017 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи за правилами ч.6 ст. 74 ЦПК України повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою №27 та копією журналу реєстрації телефонограм (а.с.124, 126), про причини неявки суд не повідомила, що за правилами ч.2 ст. 169 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Суд дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитним договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в якій зазначено, що відповідач згоден, що дана заява разом із памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, що підтверджується його особистим підписом в заяві (а.с.6). За умовами договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми. Відповідач не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «Приват Банк» виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2016 року складає 52124,91 грн., з яких: 5627,48 грн. - заборгованості за кредитом; 40339,10 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3200 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2458,33 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5). Статтею 627 ЦК України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Погодження\~ між сторонами умов договорів відповідають положенням ч.1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згода відповідача з умовами договору та взяття на себе зобов'язання по виконанню всіх його умов, підтверджується його особистим підписом в анкеті-заяві (а.с.6), яка свідчить про ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також погодження з тим, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, за яким відповідач [PERSON] до певного часу належним чином виконував зобовязання по здійсненню платежів, що вбачається з виписки по рахунку за період з 05.11.2011 року по 05.12.2016 року (а.с.81-85), та свідчить про те, що відповідач був обізнаний з умовами кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Отже, твердження представника відповідача про відсутність підпису [PERSON] в додатках до позову в яких міститься інформація про кредитний договір, а саме довідці про умови кредитування, умовах та правилах надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою є необґрунтованими та спростовуються його підписом в анкеті-заяві. Згідно п. 2.1.1.2.3. умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг встановлено, що підписання цього договору є безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Таким чином, твердження відповідача щодо порушення його прав внаслідок самостійної зміни банком кредитного ліміту суд до уваги не приймає, оскільки спростовуються умовами та правилами банківських послуг, за якими банк наділений правом самостійно приймати рішення щодо встановлення та зміни кредитного ліміту. Зміна позивачем кредитного ліміту підтверджується копією довідки (а.с.101). Крім того, як вбачається з анкети-заяви сторонами обумовлено бажаний кредитний ліміт в сумі 5000 грн. (а.с.6). Посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів» суд вважає безпідставними та відхиляє, оскільки відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку без зазначення цільового призначення, а тому спірний кредитний договір не є споживчим. Оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини викладені в позовній заяві щодо порушення відповідачем зобовязання за кредитним договором перед позивачем та порушення ним вказаних вище норм законодавства, тому суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 18.05.2012 року в загальній сумі 52124,91 грн. Посилання представника відповідача на те, що відповідач є пенсіонером, а тому сума заборгованості вказана в позові для нього є непідємною, оскільки відбере в нього всі кошти на існування, суд оцінює критично, та відхиляє, оскільки за змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а умови звернення стягнення на пенсію визначені Законом України «Про виконавче провадження», яким встановлено обмеження розміру відрахувань з пенсії, є гарантією держави щодо унеможливлення настання для боржника вказаних відповідачем наслідків. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений ним та документально підтверджений платіжним дорученням (а.с.1) судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved