Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.07.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо змін кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Відповідно до п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або в установленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за договором. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2014 року має заборгованість у сумі 14 978, 61 грн., яка складається з наступного: 9 990, 30 грн. - заборгованість за кредитом; 3 598, 85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500, 00 грн. - фіксована частина та 689, 46 грн. - процентна складова. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2008 року у сумі 14 978, 61 грн. та судові витрати. Представник позивача Зеніна А.О. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Однак подала до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що строки позовної давності, які можливо застосувати до даних правовідносин, минули, а тому вона заявляє про застосування судом строків позовної давності та просить суд відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Крім цього, зазначила, що нею не було погоджено подовження строку дії кредитного договору, оскільки вона не ознайомлювалась та не підписувала ніяких правил та умов кредитування. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви на видачу кредиту від 18.07.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір приєднання, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу кредит у розмірі 12 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 31 липня 2009 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним та банком договір, про що свідчить власноручний підпис відповідача у заяві від 18.07.2008 року. Посилання відповідача на те, що вона не ознайомлювалась та не підписувала ніяких умов та правил надання банківських послуг, суд не приймає до уваги, оскільки, на думку суду, дана обставина не відповідає дійсності та протирічить матеріалам справи. Так, згідно з заявою на видачу кредиту від 18.07.2008 року, відповідач ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про послуги кредитування в ПриватБанку, а також про його місцезнаходження. Натомість відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтвердили її версію про те, що вона не ознайомлювалась та не підписувала ніяких умов та правил надання банківських послуг, та спростували б докази надані позивачем. Таким чином, оскільки кредитний договір є двостороннім договором, з яким належним чином ознайомлені та згодні обидві сторони, то як права, так і обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до п. 6.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п. 9.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же самий строк. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 18.07.2008 року, укладеним між ПриватБанком та [PERSON], загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 28.02.2014 року складає 14 978, 61 грн., яка складається з наступного: 9 990, 30 грн. - заборгованість за кредитом; 3 598, 85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500, 00 грн. - фіксована частина та 689, 46 грн. - процентна складова. Вказані обставини, тобто отримання відповідачем кредиту у сумі 12 000, 00 грн. та неповернення відповідачем суми отриманого кредиту, не оспорювалися сторонами і вважаються судом такими, що визнані сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи судом встановлено, що банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином та надав [PERSON] грошові кошти у сумі 12 000, 00 грн. Однак, відповідач [PERSON] порушила зобов'язання взяті на себе згідно з умовами кредитного договору щодо строків повернення кредиту та відсотків за його користування, у зв'язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка нарахована відповідно до вимог закону та положень кредитного договору та станом на 28.02.2014 року складає 14 978, 61 грн. Щодо заяви відповідача про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності суд вважає, що в даному випадку строки позовної давності застосуванню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-20цс14. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісяця у визначену графіком дату, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, вказаного на картці, тобто до 31 липня 2009 року. Суд не погоджується з доводами позивача щодо неодноразової пролонгації кредитного договору, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, але в даному випадку після закінчення строку дії договору банк не видавав відповідачу грошових коштів і нової платіжної картки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року по справі № 6-103цс14. Таким чином, судом встановлено, що дія картки, виданої відповідачу [PERSON], закінчилась 31 липня 2009 року і станом на цю дату кредит не було погашено відповідачем у повному обсязі. У свою чергу банк, установивши, що кінцевим строком повернення кредиту визначено 31 липня 2009 року та з'ясувавши факт неповернення кредиту до цієї дати, внаслідок чого після збігу 120 днів (тобто після 29 листопада 2009 року) отримав право на стягнення штрафу, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 02.04.2014 року (вх. № 3779/14), тобто з перевищенням загальної позовної давності встановленої тривалістю у три роки та спеціальної позовної давності встановленої тривалістю в один рік. Однак, разом з цим, суд дійшов висновку про неможливість застосування строків позовної давності з огляду на таке. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.07.2008 року, відповідач [PERSON], не дивлячись на те, що дія її картки та договору закінчились 31 липня 2009 року, продовжувала погашати свою заборгованість за кредитним договором, вчиняючи дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, тим самим постійно, кожним черговим платежем, перериваючи перебіг позовної давності як загальний, встановлений ст. 257 ЦК України, так і спеціальний, встановлений ст. 258 ЦК України. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що на момент звернення позивача до суду загальний трирічний строк позовної давності щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та комісією, а також спеціальний річний строк позовної давності щодо стягнення неустойки не сплив, у зв'язку з чим в даному випадку наслідки спливу позовної давності застосуванню не підлягають. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № ВООО7B0F3Y від 07.03.2014 року про сплату судового збору у сумі 243,60 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved