Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 29.01.2008 року укладено договір №ZPP1GA0000000001. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 22450,00 грн. на термін до 29.01.2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №ZPP1GA0000000001. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 21.03.2016 року має заборгованість 21315,51 грн., яка складається з наступного: 11889,31 грн. заборгованість за кредитом; 5837,83 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 62,90 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 2272,35 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1003,12 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № ZPP1GA0000000001 від 29.01.2008 року в розмірі 21315,51 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON], підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити на підставах, зазначених в позові, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що відповідач перестав належним чином виконувати зобовязання за договором, тому у банка виникло право вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Після звернення банку з указаною вимогою договір не є розірваним, договірні зобовязання відповідно до умов цього договору продовжують діяти до виконання зобовязань та сплати всієї суми боргу. Відповідно до протоколу №13 засідання наглядової ради ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.06.2011 року [PERSON] були надані відповідні права на підписання довіреностей. Розрахунок заборгованості, наданий до позову, є інформаційною довідкою по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Банк посилається на нього як на обґрунтування ціни позову. При укладенні зазначеного кредитного договору банком та позичальником були визначені випадки і порядок підвищення процентних ставок та їх граничні розміри, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. За час дії даного кредитного договору відбулися обставини, які є підставами для підвищення процентних ставок за діючими кредитними договорами, у звязку із чим відсоткова ставка була збільшена 01.11.2008 року з 16.8 % до 18.12 %, про що було повідомлено відповідача шляхом направлення йому листа-повідомлення від 29.09.2008 року. Відповідач не звернувся до банку щодо непогодження зі зміною умов договору, продовжував здійснювати погашення заборгованості, а отже знав про підвищення відсоткової ставки та був з нею згоден. 01.02.2009 року було повторно збільшено відсоткову ставку з 18.12 % до 29.52 %, про що повідомлено відповідача шляхом направлення йому листа-повідомлення від 31.12.2008 року, в якому відповідачу було запропоновано у разі незгоди з таким підвищенням погасити заборгованість у повному обсязі за старою процентною ставкою. Підписуючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма умовами, передбаченими договором. Принцип свободи договору дає право банку передбачити в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобовязання у вигляді штрафу і, за несвоєчасно виконане грошове зобовязання за кожен день прострочення виконання, у вигляді пені. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Тому банк не допускає порушення норми ст.61 Конституції України. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває. За умовами кредитного договору відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Тому банк правомірно нарахував відсотки на прострочену заборгованість до повного погашення заборгованості. Відповідач на даний час належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконав, тому з урахуванням наведеного просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], позовні вимоги та підстави, на яких вони ґрунтуються підтримав у повному обсязі. Пояснив, що він повністю підтримує пояснення представника позивача [PERSON], додаткових пояснень не має. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надавши повноваження представляти його інтереси адвокату [PERSON] (а.с.44-46). Представник відповідача - [PERSON], позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх необгрунтованими. Пояснив суду, що згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 22450,00 грн. на термін до 29.01.2018 року. Тобто, в договорі чітко встановлений строк до якого він діє. А тому, якщо позивач не ставить питання про розірвання кредитного договору, або його припинення, то він і не може ставити перед судом питання щодо стягнення усієї суми кредиту з поточною заборгованістю. Отже, строк дії договору не закінчився і він є обовязковим до виконання усіма сторонами, а тому відповідач ще має строк до 29.01.2018 року. Відповідно до Постанови ВСУ від 02.12.2015 року по справі №6-1707цс15, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. Отже, Банк змінив строк виконання основного зобовязання, а тому повинно бути поставлене питання про припинення кредитних відносин. Якщо банк не ставить це питання, то і не може ставити перед судом питання, щодо стягнення усієї суми заборгованості за кредитом, а може лише стягнути поточну заборгованість за кредитом. До позову додано довіреність, що підтверджує повноваження представника, яким подана позовна заява. Дана довіреність завірена головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], але в матеріалах справи відсутні докази надання права [PERSON] видавати довіреності взагалі. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором який не має ПІБ особи, що його склала, але, зважаючи на підпис, він складений та підписаний [PERSON] В довіреності вказаної особи не міститься право на ведення розрахунків заборгованості клієнтів. Він вважає, що розрахунок повинно бути вчинено співробітниками бухгалтерії юридичної особи. Інші розрахунки також підписані особами, які не мають на це право. В матеріалах справи відсутні оригінали документів, в той час, коли надані копії не засвідчені належним чином. З розрахунку відсотків вбачається, що банк в односторонньому порядку збільшував розміри відсотків 01.11.2008 року з 16,08% до 18,12%, з 01.02.2009 року з 18,12% до 29,52%. Після доповнення ЦК України статтею 1056-1 банку заборонено в односторонньому порядку збільшувати розмір відсотків, якщо він був зафіксований у договорі. Банк всупереч вказаній нормі в односторонньому порядку збільшив розмір відсотків з 18,12% до 29,52%. та не попередив споживача про збільшення відсотків, тому вказані дії банку незаконні, отже сплачені відповідачем відсотки потрібно зарахувати до тіла кредиту у якості погашення. Вказана позиція викладена в постановах Верховного суду України від 19.12.2012 року по справі 6-144цс12 та від 11.06.2014 року по справі 6-51цс. Щодо вимог про стягнення штрафу та пені, розрахунок яких здійснюється поза межами одного року, відповідач заявляє також і про застосування спеціальної позовної давності в один рік на підставі п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Крім того, неможливо одночасно стягнути штраф та пеню, це прямо заборонено ст.61 Конституції України. Як вбачається з заяви в разі порушення термінів платежів позичальник зобовязаний сплатити банку штраф. Це твердження і є неустойкою за Договором. А тому банк повинен визначитися, що саме він хоче стягнути з відповідача за порушення сплати за кредитом. Позивач документально не підтверджує що у відповідача існує заборгованість зі сплати основного кредиту та процентів. Відповідач вважає, що заборгованості за договором не існує. В наданих банком документах відсутні жодні докази, які б підтверджували те, звідки взялася заборгованість по кредиту, відсутній розрахунок, скільки відповідач зробив проплат по кредиту та яким чином були розподілені гроші. Якщо б банк вчасно переводив грошові кошти на погашення тіла кредиту, замість переведення їх на сплату підвищених відсотків, то сума заборгованості була б значно менше. Наданий до суду розрахунок є невірним. Договір кредиту, як такий підписано не було. Тому обґрунтування позову ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України є неприпустимим Фактично з моменту отримання досудової вимоги про дострокове повернення суми за договором та спливу строку у тридцять днів договір є розірваним. Нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом після дострокового розірвання договору вважає неможливим. Просить: в задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 29.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ZPP1GA0000000001 (а.с.9-11). Згідно із Статутом (а.с.19), Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» створено відповідно до Установчого договору від 06 липня 2000 року та на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 06 липня 2000 року шляхом зміни організаційно-правової форми комерційного банку «ПриватБанк», створеного у 1992 році у формі товариства з обмеженою відповідальністю, свідоцтво про реєстрацію від 19.03.1992 року, реєстраційний №92 в Державному реєстрі банків. Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків комерційного банку «ПриватБанк». За рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Відповідно до протоколу №13 засідання наглядової ради ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.06.2011 року (а.с.78-79) [PERSON] призначено на посаду члена правління банку та затверджено головою правління банку. Відповідно до пункту 8.1. зазначеного кредитного договору, банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 29.01.2008 року по 29.01.2018 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 22450,00 грн. на наступні цілі: у розмірі 20000,00 грн. на споживчі цілі, а також у розмірі 2450,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди на надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.8.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 26 по 31 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 344,94 грн. згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії Згідно із пунктом 8.1.1 кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п.8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1 цього договору У разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів сплати на 120 календарних днів (п.8.1.2). Для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок № 29099058197697 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки (п.8.2). Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека будинку загальною площею 48,30 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, Приморський район, м.Приморськ, вул.Шевченка, буд.74, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т.п., надані банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором (п.8.3). При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. (п.8.4). Згідно пункту 2.2.2. кредитного договору позичальник зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 8.1 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно пункту 2.2.3. кредитного договору позичальник зобовязався сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.2 та 8.1 даного договору. Згідно п.2.2.4. кредитного договору позичальник зобовязався погашення кредиту провести в порядку, сумах та строки, передбачені в п.2.3.3 та 8.1 цього договору. Згідно пункту 2.2.10 кредитного договору при настанні випадків, передбачених п.2.3.3 даного договору (відмова позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно п.2.2.7 цього договору; порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, в тому числі при порушенні цільового використання коштів; порушення іпотекодавцями зобовязань по договорах іпотеки, укладених для забезпечення виконання зобовязань по даному договору, в тому числі при порушенні порядку заміни предмету іпотеки; порушення судом справи про визнання позичальника недієздатним чи обмежено дієздатним, або кримінальної справи щодо позичальника або іпотекодавця; неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором, з будь-якої причини (в тому числі втрати, знищення, ушкодження або недосяжності предмета іпотеки для банка з будь-яких причин); встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в даному договорі, договорі іпотеки або інших документах, наданих позичальником або іпотекодавцем; предявлення третіми особами вимог до забезпечення або порушення іпотекодавцем зобовязань по договорах, укладених з метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором; надання позичальником або іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без письмової згоди банка; настання страхового випадку, передбаченого договором страхування майна, або договором особистого страхування; винесення постанови органів внутрішніх справ про знаходження позичальника в розшуку більше 180 днів; позичальник зобовязався достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі. Відповідно до п. 2.3.7 договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.п.8.1, 8.1.1, 8.1.2 даного договору, у тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Згідно п.3.1 кредитного договору за користування кредитом в період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту, позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.8.1 змінної частини даного договору. Згідно п.3.2 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п.2.2.9, 2.3.8 даного договору, далі пені згідно розділу 5 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (в тому числі сума, надана позичальником понад суми щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.7.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.8.1 договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п.8.1 даного договору) відсотків, і/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими. Нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п.7.2 та 8.1 договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену п.7.1, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту (п.3.3). При непогашенні кредиту в строки, встановлені п.п. 2.3.3, 8.1.1, 8.1.2 даного договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня відповідно до п.5.1 договору з дати виникнення простроченої заборгованості (п.3.7). Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 договору, за кожний день прострочки. Згідно із п. 5.3 кредитного договору, при порушенні позичальником строку платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач зобовязання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, про що свідчить особовий рахунок відповідача та розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, з якого вбачається, що відповідач до певного часу виконував свої зобовязання по погашенню суми кредиту відповідно до умов указаного кредитного договору (а.с.4-8, 86-103). Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав. Згідно розрахунку заборгованість за договором станом на 21.03.2016 року складає: 21315,51 грн., та складається з наступного: 11889,31 грн. заборгованість за кредитом; 5837,83 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 62,90 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 2272,35 грн. пеня з несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1003,12 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-8). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст.\~598 ЦК України \~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею\~599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання в частині сплати заборгованості за кредитним договором, що спричиняє наслідки: - наявність у банківської установи права вимагати сплати відповідачем основного боргу, процентів та неустойки; - наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання. - наявність у банківської установи права вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір, позивач виконав у повному обсязі свої зобовязання, передбачені цим договором, надав кредит відповідачу, але відповідач покладені на нього зобовязання з повернення кредиту не виконав, у звязку із чим утворилася заборгованість, яка за розрахунком позивача складає 21315 грн. 51 коп. Суд не приймає, як безпідставні посилання представника відповідача, наведені у спростування позовних вимог, на те, що, оскільки позивач не ставить питання про розірвання кредитного договору, або його припинення, то він не може ставити перед судом питання і про стягнення усієї суми кредиту з поточною заборгованістю. Згідно ч. 2.ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. З урахуванням наведеного, вимога позивача про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту, у звязку із простроченням відповідачем повернення чергової частини позики, без пред'явлення вимоги про розірвання кредитного договору є правомірною та такою, що заснована на законі. Щодо посилання представника відповідача на порушення банком вимог ст. 1056-1 ЦК України та збільшення в односторонньому порядку розміру відсотків, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення даного кредитного договору, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного Банку України або в інших випадках. Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховій (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Представником позивача зазначено, що за час дії указаного кредитного договору відбулися обставини, які відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору є підставами для підвищення процентної ставки за даним кредитним договором, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору; зміна облікової ставки НБУ; зміна середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). У звязку із настанням вказаних обставин відсоткова ставка за цим кредитним договором була збільшена з 01.11.2008 року з 16.8 % до 18.12 %, з 01.02.2009 року з 18.12 % до 29.52 %. Про збільшення відсоткової ставки відповідача було повідомлено шляхом направлення йому листів-повідомлень, в яких відповідачу було запропоновано у разі незгоди з вказаними підвищеннями звернутися у відділення ПриватБанку, надати письмове повідомлення про свою незгоду та погасити заборгованість у повному обсязі за старою процентною ставкою. Крім цього, зазначено, що у разі згоди щодо змін умов кредитування, підвищення процентної ставки буде здійснено з відповідної дати автоматично без будь-яких додаткових дій (а.с.57,75-77). Відповідачем та його представником не надано та в судовому засіданні не встановлено доказів у підтвердження того, що відповідач звертався до банку з письмовим повідомленням про свою незгоду з підвищенням відсоткової ставки та про бажання погасити заборгованість у повному обсязі за старою процентною ставкою. Статтею 1056-1, на яку посилається представник відповідача у спростування позовних вимог, ЦК України доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» №661-УІ від 12.12.2008 року, який набрав чинності 09.01.2009 року. Останній раз відсоткова ставка за вказаним кредитним договором була збільшена банком згідно розпорядження від 25.12.2008 року (а.с.123-125), тобто до набрання чинності законом, який заборонив банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку. Таким чином, розмір відсоткової ставки за даним кредитним договором було змінено банком відповідно до умов кредитного договору та вимог діючого на час змін законодавства. Щодо посилання представника відповідача на те, що неможливо одночасно стягнути штраф та пеню, що це прямо заборонено ст.61 Конституції України, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення і до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. У той самий час, згідно з п. 5.3 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення, а саме: за порушення позичальником строку платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. За таких обставин доводи представника відповідача в частині порушення вимог ст. 61 Конституції України у випадку одночасного стягнення з відповідача штрафів і пені та про покладення на нього подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобовязання є безпідставними. Суд не приймає, як безпідставні посилання представника відповідача, наведені у спростування позовних вимог, на те, що, позивач документально не підтвердив, що у відповідача існує заборгованість зі сплати основного кредиту та процентів, скільки відповідач зробив проплат по кредиту та яким чином були розподілені гроші. До позовної заяви доданий детальний розрахунок суми заборгованості відповідача за кредитним договором, з якого вбачається з чого складається сума заборгованості і в якій час вона виникла, та витяг з особового рахунку відповідача, з якого вбачається в якому розмірі відповідачем сплачені суми в рахунок погашення кредиту, дата їх зарахування банком та яким чином були розподілені гроші (4-8, 86-103). Посилання представника відповідача на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором є невірним, не підтверджено жодним доказом. Суд також не приймає, як безпідставні посилання представника відповідача, наведені у спростування позовних вимог, на те, що, договір кредиту, як такий підписано не було, оскільки наведене спростовується наданими позивачем доказами. Щодо застосування до вимог про стягнення пені та штрафів спеціальної позовної давності, суд виходить з наступного. Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не обмежується. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. До суду позивач звернувся 08.04.2016 року (а.с.21). Пеня за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за указаним кредитним договором у межах строку позовної давності складає 1413 грн. 93 коп. (2753,21грн. 1339,28 грн. =1413,93 грн.) (а.с.126-134). Штрафи позивачем нараховані в межах строку позовної давності. \~Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № ZPP1GA0000000001 від 29.01.2008 року станом на 21.03.2016 року в загальній сумі 20457 грн. 09 коп., з яких: 11889,31 грн. заборгованість за кредитом; 5837,83 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 62,90 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1413,93 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1003,12 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. (а.с.1). Судовий збір на користь позивача підлягає стягненню з відповідача - [PERSON], пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1322,47 грн. (20457 грн. 09 коп. х 100% : 21315 грн. 51 коп.) = 95,97%; (95,97% х 1378 грн.= 1322,47 грн.). У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу слід відмовити.

Outcome: partial