Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості в сумі 24975,67 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 17.05.2016 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13899,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] угода була укладена між позивачем та відповідачем з метою переходу боргів позичальника зі стану простроченої заборгованості у поточну з подальшою їх сплатою на новий строк. Сума кредитних коштів, що вказана в п.2.1 [PERSON] угоди є наявним боргом відповідача на час укладення такого договору. Відповідно до п.2.1 [PERSON] угоди банк надає клієнту кредит в сумі 13899,52 грн., погашення заборгованості за даною угодою здійснюється у наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом; кожного місяця клієнт (відповідач) надає банку щомісячний платіж в сумі 1221,99 грн., яка складається з заборгованості, відсотків 0,833% на місяць (10% на рік) та інших платежів. Дата останнього погашення не повинен бути пізніше 31.05.2017 року, строк кредиту 12 місяців, починаючи з 17.05.2016 по 31.05.2017 року. Згідно пункту 2.2. [PERSON] угоди при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості, вказаних в угоді більше ніж на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення, з 32 го дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф банку у розмірі 10323,57 грн. Згідно п.2.5 генеральної угоди відповідач зобовязаний повернути суму кредиту, відсотки, винагороди згідно умов [PERSON] угоди. Відповідно до пункту 2.1.1.12.6.3. Умовами та Правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», відсотки за користування кредитом нараховуються в дату їх сплати, передбачених п. п. 2.1.1.12.4 та 2.1.1.12.5. даних Умов, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактичне користування кредиту, від дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит стає простроченим кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.12.7.4. Умов у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань по сплаті відсотків, в розмірі, вказаному в умовах, відповідач сплачує банку штраф 100% від розміру неналежно сплачених відсотків, вказаних в Умовах, тобто відсотки нараховуються за кожний день на залишок поточної заборгованості за кредитом, та залишок простроченої заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.8. [PERSON] угоди при порушенні зобовязань по сплаті кредиту відповідач сплачує банку пеню. Згідно умов договору пеня сплачується у розмірі 4% на місяць від суми заборгованості, але не менше 100 гривень. Пеня розраховується наступним чином: залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) + залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом * 4% (ставка пені). На думку позивача, відповідач підтвердив згоду на те, що підписана [PERSON] угода разом з Умовами та правилами, Тарифами, які знаходяться на офіційному саті банку та складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до підписаної заяви відповідач був ознайомлений з правилами та умовами користування платіжною карткою, тарифами банку у письмовому виді і своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на них. Позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач, на думку позивача, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Станом на 22.02.2017 року, за розрахунками позивача, відповідач має перед ним заборгованість у розмірі 24975,67 грн., яка складається з наступного: 11621,40 грн. заборгованість за кредитом, 721,45 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2309,25 грн. заборгованість за пенею; 10323,57 грн. - штрафи відповідно до п. 2.2. [PERSON] угоди. Представник позивача в судове засідання не зявився, також надав суду письмову заяву розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений про час, дату та місце судового засідання належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення),\~\~в звязку з чим відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає провести заочний розгляд справи. Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд встановив, що 17.05.2016 року між позивачем та відповідачкою була укладена [PERSON] угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 17.05.2016 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13899,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (копія угоди, а.с.4). [PERSON] угода була укладена між позивачем та відповідачем з метою переходу боргів позичальника зі стану простроченої заборгованості у поточну з подальшою їх сплатою на новий строк. Сума кредитних коштів, що вказана в п.2.1 [PERSON] угоди, а саме, 13899,52 грн., є наявним боргом відповідача на час укладення такого договору. Суд також установив, що 02.12.2010 року відповідачкою була підписана анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 13.10.2010 року, підписана відповідачем (копія заяви, а.с.5). В графі «виявляю бажання оформити на своє імя» позначено «платіжна картка кредитка «Універсальна», встановлений ліміт 3000,00 (три тисячі) гривень. В даній заяви зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Також в заяві зазначається, що [PERSON] ознайомилася та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Умови і Правилами надання банківських послуг розмішені на банківському сайті і клієнт зобовязується регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Таким чином, судом установлено, що [PERSON] у 2010 році уклала з позивачем договір приєднання, а у 17.05.2016 році уклала з позивачем [PERSON] угоду про реструктуризацію. У відповідності до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до п.2.1 [PERSON] угоди банк надав відповідачці кредит в сумі 13899,52 грн., погашення заборгованості за даною угодою здійснюється у наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом; кожного місяця клієнт (відповідач) надає банку щомісячний платіж в сумі 1221,99 грн., яка складається з заборгованості, відсотків 0,833% на місяць (10% на рік) та інших платежів. Дата останнього погашення не повинен бути пізніше 31.05.2017 року, строк кредиту 12 місяців, починаючи з 17.05.2016 по 31.05.2017 року. Згідно пункту 1.3.2. [PERSON] угоди вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-ий день) вважається простроченою. В той же час, згідно пункту 2.8. [PERSON] угоди при порушенні позичальником з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Згідно умов договору пеня сплачується у розмірі 4% на місяць від суми заборгованості, але не менше 100 гривень. Пеня розраховується наступним чином: залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) + залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом * 4% (ставка пені). Таким чином, суд встановив, що згідно позовної заяви та розрахунку заборгованості за період з 17.05.2016 року по 22.02.2017 року (а. с. 48-51) відповідач має перед позивачем наступну заборгованість: 11621,40 грн. заборгованість за кредитом, 721,45 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2309,25 грн. заборгованість за пенею. Заборгованість в даній сумі підтверджується розрахунком та умовами договору. В той же час суд встановив наступне. Згідно пункту 1.3.3. [PERSON] угоди в день, наступний за днем повернення кредиту (2-ий день) позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10323,57 грн. по договору. Однак, відповідно до пункту 2.2. [PERSON] угоди, згідно зі ст. ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в [PERSON] угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, за зобовязаннями, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32го дня порушення, вважається простроченою і позичальник сплачує штраф банку у розмірі 9130,61 грн. При цьому у позові та позовній заяві у новій редакції позивач невірно посилається саме на пункт 2.2. [PERSON] угоди, вказуючи, що нібито саме згідно з пунктом 2.2. [PERSON] угоди, при порушенні позичальником термінів погашення заборгованості, вказаних в угоді більше ніж на 31 день, термін повернення кредиту настає з 32 дня з моменту виникнення порушення, з 32 го дня заборгованість вважається простроченою і клієнт сплачує штраф банку у розмірі 10323,57 грн. Таким чином, незрозуміло на який саме пункт генеральної угоди посилається позивач, обґрунтовуючи суму штрафу, чому просить стягнути штраф саме в сумі 10323,57 грн., а не 9130,61 грн., при тому, що обидва штрафи зазначені в [PERSON] угоді як за порушення строків сплати кредиту. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач зобовязання за договором виконав повністю. У свою чергу відповідач своїх зобовязань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. З огляду на вкладене, суд вважає за можливе задовольнити позов банку частково, в сумі 14652,10 гривень, яка складається з суми заборгованості за кредитом - 11621,40 гривень, суми заборгованості по процентах за користування кредитом 721,45 гривень, пеня та комісія - 2309,25 гривень. В частині позову про стягнення штрафу у розмірі 10323,57 грн. суд вважає за необхідне позивачу відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, тобто\~з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 938, 64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial