Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред`явило дійсний позов, вимоги, якого в процесі розгляду справи зменшили. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 12.10.2011 року між [PERSON] та позивачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачу\~надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. На думку позивача, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно п.п. 2.1.2.3 та 2.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між банком і відповідачем кредитний договір. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24000 грн. У порушення норм\~Цивільного кодексу України\~та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитом в розмірі 9765,73 грн., яка складається з: 8077,04 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1638,69 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 9765,73 грн. за кредитним договором № б/н від 12.10.2011 року, а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість у сумі 9765,73 грн. за користування кредитними коштами, що були йому надані на кредитну картку. Вказала, що з роздруківки користування кредитними коштами вбачається, що [PERSON] активно користувався наданими коштами протягом тривалого часу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти укладання між ним та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору та отримання кредитних коштів. 25 лютого 2021 року надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що банком на підтвердження позовних вимог було надано до суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які, як вказано в позові, складають собою кредитний договір. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач був ознайомлений та з ними погодився. Вказав, що відповідно до ст. 81 ЦПК України, роздруківка з сайту позивача не може бути належним та допустимим доказом, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) у період часу з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду неодноразово змінювалися. Також зауважив, що копія Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку є неналежним доказом, оскільки неможливо перевірити її відповідність оригіналу. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~За нормами частин першої - другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~За змістом частини першої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачено ч.1 ст.627\~та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В обґрунтування заявлених вимог позивач надав до позову, окрім анкети-заяви, яка містить підпис [PERSON] , наступні докази: Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (т.1, а.с. 16), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1, а.с. 17-40), а також довідку про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що між Банком та Позичальником було узгоджено відсоткову ставку за порушення виконання умов кредитного договору (т.1, а.с. 203). Також, з матеріалів справи вбачається, що 25.05.2015 року [PERSON] була видана картка, строк дії якої закінчився 01.18 та 24.01.2018 видана картка, строк дії якої встановлено до 10.21, що підтверджується відповідною довідкою банку (т.1, а.с. 14). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 25 травня 2015 року [PERSON] було збільшено встановлений 25.05.2015 року кредитній ліміт у розмірі 300 грн. до 2000 грн., 19 листопада 2015 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 3000 грн.; 28 грудня 2015 року кредитний ліміт збільшено до 4000 грн., 02 липня 2016 року вказаний кредитний ліміт збільшено до 5000 грн., а 08 серпня 2016 року до 6000 грн. 16 вересня 2016 року [PERSON] кредитний ліміт було збільшено до 7000 грн., а 08 жовтня 2016 року - до 8000 грн., 29 жовтня 2017 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 24000 грн., 04 квітня 2018 року кредитний ліміт було зменшено до 10752 грн., а 21 вересня 2018 року збільшено до 12000 грн., 20 лютого 2019 року зменшився до 500 грн., а 03 вересня 2019 року відбулося зменшення кредитного ліміту до 0,000 грн. (т.1, а.с. 13). У відповідності до розрахунку заборгованості, станом на 15.01.2021 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 9765,73 грн., яка складається з: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 8077,04 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 заборгованість за простроченими відсотками; 1688,89 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії (т.2, а.с. 7-14). Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до положень статей\~610,\~611,\~625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~\~\~Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідач в судовому засіданні заперечував отримання ним від АТ КБ «ПриватБанк» будь-яких кредитних коштів, шляхом встановлення кредитного ліміту на карту клієнта Банку та в ході розгляду справи заявив клопотання про витребування оригіналів документів, наданих суду в копіях. Судом заявлене клопотання було задоволено в частині витребування оригіналу кредитного договору та оригіналів первинних бухгалтерських документів щодо суми отримуваного відповідачем кредиту за договором. Оригінал кредитного договору та оригінали первинних бухгалтерських документів позивачем суду надані не були, з листа Банку слідує, що оригінал кредитної справи, зокрема, оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не мають змоги надати, оскільки документи знаходяться у Луганському архіві, а взаємодія з архівом м. Луганська неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО (т.1, а.с. 140). Суд враховує, що причина неможливості надати оригінали витребуваних доказів, на яку посилається Банк щодо перебування оригіналів документів на окупованій території, є поважною, оскільки ситуація в зоні АТО є загальновідомим фактом і додаткового доказування не потребує. Окрім того, всі додані до позовної заяви копії документів належним чином посвідчені позивачем. Також, слід звернути особливу увагу на те, що на підтвердження використання кредитного карткового рахунку позивачем надані виписки по рахунку, які, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженим\~постановою Національного банку України від 04.07.2018 № 75 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Відповідно до виписки по рахунку за договором № б/н від 12.10.2011 року (т. 1, а.с. 50-58, 179-187)\~вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку при оплаті покупок в магазинах, зняття\~\~готівки в банкоматі, поповнення мобільного та оплаті інших послуг, а також те, що відповідач частково впродовж чотирьох років, погашав\~\~кредитну заборгованість до квітня 2019 року, чим підтвердив наявність зазначених грошових зобов`язань. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Відповідно до положень\~\~ст. 12, ч.1 ст.\~81,\~84 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 77,78 ЦПК України\~належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями\~статті 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована,\~\~зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. За таких обставин, доводи відповідача про недоведеність позивачем існування кредитних зобов`язань з ним на умовах, наведених банком у позовній заяві, є неспроможними, оскільки наявність наданих позивачем доказів у їх сукупності, у тому числі, копії анкети-заяви, довідки про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», виписки по рахунку, даних про погашення боргу відповідачем у певні періоди тощо свідчать про укладення кредитного договору з відповідачем і часткове його виконання. Таким чином, за обставин не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню, що узгоджується з висновками Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 409/2646/17. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт існування між сторонами кредитних правовідносин та неналежного невиконання обов`язку по поверненню коштів відповідачем. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, судом враховано доводи, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, де зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті\~599\~та частини четвертої статті\~631 ЦК України\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, термін дії перевипущеної [PERSON] картки - до 10/21 року (а.с. 14). Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування. Отже, відповідно до умов Договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії останньої картки, тобто до жовтня 2021 року (включно). Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. АТ «ПриватБанк» звернулось із позовом 23.09.2020 року, тобто про дострокове повернення всієї суми кредиту на підставі ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Враховуючи вищевказані правові висновки, АТ КБ «ПриватБанк» мало право на стягнення процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому Кредитним договором до моменту пред`явлення позову, тобто 23.09.2020 року і тільки після 23.09.2020 року позивач вправі вимагати від відповідача сплати процентів згідно\~ст. 625 ЦК України. Разом з тим у позові позивач просить стягнути заборгованість по відсотках, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~у розмірі 1688,69 грн., що нараховані за період з 01.12.2019 по 15.01.2021. При цьому право вимагати від відповідача сплати процентів згідно\~ст. 625 ЦК України\~у позивача виникло тільки з 23 вересня 2020 року. Позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі, передбаченому Кредитним договором до 23.09.2020 року, позивач не заявляв. Також необхідно вказати, що позивач використав своє право щодо зміни умов договору, а саме із 01 березня 2019 року впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до пункту 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати відтоків за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми не повернутого в строк кредиту, які у відповідності до\~ст. 625 ЦК України\~встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». При цьому, позивач не надав доказів на підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків на прострочений кредит згідно\~статті 625 ЦК України, розмір і порядок їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд звертає увагу на те, що у довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», яку було підписано відповідачем 12 жовтня 2011 року, відсоткова ставка за простроченим тілом кредиту згідно ст. 625 ЦК України не узгоджувалася (т.1, ас. 203). Також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 жовтня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» домовленості сторін про сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно\~статті 625 ЦК України, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Однак, із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12 жовтня 2011 року, наданого банком до позовної заяви, вбачається, що відсотки на прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України\~нараховані банком, виходячи із процентної ставки 84%, яку 01.08.2020 року було знижено до 60% річних. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки умови договору, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог про нарахування відсотків за прострочений кредит за ставкою 84% та з 01.08.2020 року - 60% річних згідно ст. 625 ЦК України, не були погоджені відповідачем, тому не є частиною кредитного договору та відсутні підстави для їх нарахування та стягнення з відповідача. Також, суд наголошує, що вимог про стягнення відсотків за ставкою 3%\~за користування кредитом з підстав та у розмірах, які визначаються актами законодавства, тобто які встановлені законом, позивач не заявляв, та суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, а відтак відсутні підстави для їх стягнення. Таким чином, стягненню на користь Банку підлягають фактично отримані та використані позичальником кошти на суму 8077,04 грн., які становлять заборгованість за простроченим тілом кредита, оскільки в добровільному порядку відповідачем вони АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України\~на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial