Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»(надалі - «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] (надалі - «відповідачі»), третя особа - Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про зняття арешту з майна ПАТ «Дельта Банк»: об'єкта нерухомого майна - 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який накладено 26.11.2013 року Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 40060247 від 21.11.2013 (номер запису про обтяження: 22142649). Позовні вимоги мотивовано тим, що наявність зазначеного арешту на майно АТ «Дельта Банк» порушує право Позивача на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна, з метою подальшого задоволення вимог кредиторів. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, за ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателем в кредитних правовідносинах, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] було визнано право власності на предмет іпотеки: квартиру №22 за адресою [ADDRESS], загальною площею 71,7кв.м., житловою площею 42,5кв.м. Державним реєстратором зареєстровано право приватної власності АТ «Дельта Банк» на вказану квартиру. Однак, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо даного об'єкта нерухомого майна (квартири [ADDRESS]) міститься запис про арешт 1/3 частини майна (квартири) на підставі Постанови ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції №40060247від 21.11.2013, що, на думку Позивача, порушує його права як власника майна та іпотекодержателя, який має пріоритетне право на задоволення вимог кредиторів, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з даним цивільним позовом про зняття арешту з майна. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], - в судове засідання повторно не з'явилися, явку уповноваженого представника не забезпечили, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, шляхом направлення повісток на зареєстровану у встановленому порядку адресу реєстрації місця проживання, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов від відповідачів до суду не надходило. Третя особа - Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, - явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомили, відзиву не подали, а позивач не аперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2015 року у справі №344/8766/14: В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 23088,05 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 204052,18 грн., за кредитним договором № 10300311000 від 04.08.2005, укладеним між АКІБ Укрсиббанк та [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальна площа: 71,7 кв.м., житлова площа: 42,5 кв.м., на підставі договору іпотеки від 08.08.2005 року шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ Дельта Банк (ЄДРПОУ:34047020, місцезнаходження: м.Київ, вул.Щорса , 36, корп. Б, Київська обл., 01001) права власності на вказане майно; визнано за ПАТ Дельта Банк (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: м.Київ, вул.Щорса , 36, корп. Б, Київська обл., 01001) право власності на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальна площа: 71,7 кв.м., житлова площа: 42,5 кв.м; припинено право власності іпотекодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальна площа: 71,7 кв.м., житлова площа: 42,5 кв.м.,в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; виселено з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], іпотекодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON] та всіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ Дельта Банк (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: м.Київ, вул.Щорса , 36, корп. Б, Київська обл., 01001) 2040,52 грн., судового збору. 31 серпня 2017 року державним реєстратором на підставі вищевказаного судового рішення за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Так, як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 1341478926101 (квартира [ADDRESS]) міститься запис про обтяження на підставі Постанови ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції №40060247 від 21.11.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При цьому, як встановлено Судом з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором№10300311000 від 04.08.2005 року іпотекодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: [ADDRESS]; загальна площа: 71,7 кв. м.; житлова площа: 42,5 кв. м., що підтверджується Договором іпотеки № б/н від 08.08.2005, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек 08.08.2005 року. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/їївиникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі статтею 37 Закону України «Проіпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. Згідно ч.3 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Відповідно до частин першої, п'ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у абзаці шостому пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. В спірних правовідносинах обтяження (арешт) спірного нерухомого майна відбулися після державної реєстрації права іпотеки, що позбавляє потенційного власника (на користь якого винесено судове рішення, яке набрало законної сили) можливості фактично розпоряджатися своїм майном, виходячи із пріоритету прав іпотекодержателя. Таким чином, оскільки право іпотеки виникло до винесення постанови, на підставі якої накладено арешт на спірне нерухоме майно [PERSON], [PERSON], [PERSON], яке перебуває в іпотеці, а тому суд приходить до висновку, що з 1/3 частини квартири [ADDRESS], слід зняти арешт, накладений державним виконавцем, для забезпечення та захисту прав Позивача як власника спірної квартири на підставі рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання за іпотекодержателем права власності. Відповіднодо ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно дост.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст..ст. 49, 51, 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved