Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмет спору на стороні відповідача: Замостянського відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивований тим, що 05.06.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк»,правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №VIH0GK06271412, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 45506 доларів США в обмін на зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати, передбачених кредитним договором платежів. В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором 05.06.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № VIHOGK06271412, згідно з п. 33.3. якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 33,6 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно іншими особами, права чи вимоги яких передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. З вищевикладених обставин вбачається, що право застави у позивача щодо предмета іпотеки виникло 05.06.2007 року, а 10.06.2016 року державним виконавцем був накладений арешт на вказане майно, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Окрім того, згідно з довідкою, станом на 03.10.2017 року заборгованість відповідача перед банком становить 64775,28 доларів США, що перевищує вартість предмета іпотеки. Отже, у державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Дячука В.В. були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки згідно із договором іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилась, надала заяву про відкладення судового розгляду на іншу дату, оскільки не може бути присутньою на судовому засіданні, в зв'язку з сімейними обставинами. Представник третьої особи Замостянського відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання повторно не з'явився. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 05.06.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір №VIH0GK06271412, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 45506 доларів США із зобов'язанням щодо повернення суми кредиту та сплати, передбачених кредитним договором платежів. В забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором 05.06.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки №VIH0GK06271412, згідно з п. 33.3. якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 33,6 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., та зареєстровано в реєстрі під №2762. 05.06.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. у зв'язку з посвідченням договору іпотеки була накладена заборона відчуження предмета іпотеки, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладено арешт : -запис про обтяження №14917654 від 10.06.2016 року про арешт нерухомого майна боржника [PERSON], накладений державним виконавцем Дячуком В.В. Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №51315099 від 10.06.2016 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до положень ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», який чинний на момент виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. З вищевикладених обставин вбачається, що право застави у позивача щодо предмета іпотеки виникло 05.06.2007 року, а 10.06.2016 року державним виконавцем був накладений арешт на вказане майно, тобто пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Згідно з довідкою,наданою позивачем, станом на 03.10.2017 року заборгованість відповідача перед банком становить 64775,28 доларів США, що перевищує вартість предмета іпотеки. Отже, у державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Дячука В.В. були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки згідно із договором іпотеки, не в інтересах іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. У разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. З огляду на викладене, позов ПАТ КБ «Приватбанк» в частині зняття арешту з майна є обґрунтованим, повністю доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про заборону органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права іпотекодержателя на квартиру загальною площею 33,6 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], то суд відмовляє у її задоволенні, оскільки ця позовна вимога є передчасною. Суд не може вирішувати питання про права та обов'язки цього відповідача Замостянського відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на майбутнє. Крім того, згідно з вимогами чинного законодавства третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, котрі беруть участь у процесі по справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів. Юридична заінтересованість третіх осіб без самостійних вимог у результатах розгляду судом справи між сторонами визначається ст. 108 ЦПК тим, що ухвалене судом в такій справі рішення може наперед вирішити наслідки взаємовідносин між ними і сторонами - вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Третіми особами без самостійних вимог у судовій практиці іноді визначаються співучасники сторін і суб'єкти захисту прав інших осіб. Але співвідповідач перебуває в правових відносинах з позивачем і відповідає безпосередньо перед ним, а третя особа на стороні відповідача перебуває за межами спірних правовідносин сторін. Участь у процесі цього виду третіх осіб спрямована на те, щоб сприяти захисту прав тієї сторони, на боці якої вона виступає, не допустити для неї несприятливого рішення суду, оскільки останнє матиме для третьої особи преюдиціальне значення. Позивач визначив Замостянський відділ ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області третьою стороною без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, тому позовні вимоги до третьої особи задоволенню не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial