Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором R011.0012045 від 13.02.2012 року в розмірі 11471,10 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 13.02.2012 року Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» отримав від [PERSON] пропозицію (оферту) про укладення договору, в якій Відповідач пропонувала Позивачу надати їй споживчий кредит. Позивачем було акцептовано вищезазначену оферту і надано Відповідачу кредит в розмірі 6080,00 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 19,99% річних та 2,29% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом, відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання перед Позивачем чим порушує умови цього договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість, станом на 11.08.2014 року загальна сума якої становить 11471,10 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується телеграмою, врученою члену сім'ї, який проживає разом з ним, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. Таким чином, суд на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством Банк «ТРАСТ» та [PERSON], шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта, відповідно до умов заяви-анкети на отримання споживчого кредиту № Z00031386, було укладено змішаний Договір №R011.0012045, який містить елементи: договору банківського рахунку фізичної особи, кредитного договору, за умовами якого [PERSON]М був наданий споживчий кредит у розмірі 6080,00 грн., строком кредитування до 24 місяців, з розміром процентної ставки: 19,99% річних, з розміром комісії за супроводження кредиту 2,29 % в місяць, з погашенням основної суми боргу не пізніше терміну та у розмірах, вказаних у додатку №1 до Кредитного договору від 13 лютого 2012 року (а.с. 5- 11, 17-19). Банк виконав взяті на себе зобов'язання та надав відповідачу, грошові кошти у сумі 6080,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № Loan-750 (а.с. 22) Позивач надсилав Відповідачу Вимогу про дострокове погашення кредиту та інших нарахувань за ним, яка була залишена без задоволення (а.с. 23-26). Станом на 11.08.2014 року за кредитним Договором № R011.0012045 від 13.02.2012 року y відповідача існує заборгованість на загальну суму 11471,10 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3612,15 грн.; заборгованості за відсотками: 433,12 грн.; заборгованості за комісіями: 1889,35 грн.; пені - 5536,48 грн., що підтверджується розрахунком за кредитним договором (а.с. 27). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі, на підставі укладеного договору, виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк, але відповідач всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором кредиту строки, їх не виконав, заборгованість не повернув. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у разі прострочення повернення чергової частини. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Суд, вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved