Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2007 року публічний акціонерний банк «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] уклали кредитний договір № 002-15058-281207. Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору, кредитор зобов'язується надати позичальникові кредит у сумі 2890,00 грн. на придбання певного майна/послуг, на умовах визначених договором. Згідно до п. 2.3 договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0,01 % на рік, а також за ведення кредитної справи позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 1 % в місяць. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши кредит у сумі 2890,00 грн., однак відповідач станом на 13.03.2014 року не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1605,91 грн. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням, просив суд розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити позов. В судовому засіданні відповідач просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши позовну давність. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 28.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002 - 15058 - 281207 (а.с. 3 - 4). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитор надає позичальникові грошові кошти на наступні цілі: - на придбання позичальником майна (послуг) в сумі 2890, 00 грн., згідно з переліком, що зазначений у рахунку - фактурі № 24 - 12532 від 28.12.2007 року та розділі 11 цього Договору; - на оплату позичальником страхового платежу ЗАТ «СК «Брама життя» у розмірі 346,80 грн.; - на оплату кредитору плати за надання кредиту відповідно до умов цього договору у розмірі 0,00 грн., що разом складають суму повну кредиту 3236,80 грн. Пунктами 1.2 визначено, що кредит надається на строк 12 місяців, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 27 грудня 2008 року. Відповідно до п.2.9 починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісячно не пізніше 28 числа кожного місяця зараховує на рахунок кредитора рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 303,00 грн. Згідно до п.3.1 та п. 3.2 встановлено, що позичальник зобов'язується щомісяця сплачувати платежі в строки, визначені цим договором. Виконати своєчасно та в повному обсязі зобов'язання за цим договором не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 002-15058 - 281207 станом на 13.03.2014 року у відповідача виникла заборгованість перед банком, яка складає 1605,91 гривень, з яких: сума боргу за кредитом - 1443,99 грн., сума боргу за відсотками - 0,07 грн., сума боргу за РО - 161, 85 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України - позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з кредитного договору № 002 - 15058 - 281207 від 28.12.2007 року, кінцевий термін повернення та сплати всіх плат встановлений не пізніше ніж 27.12.2008 року. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору ( а.с. 9 -10) вбачається, що [PERSON] востаннє було сплачено 600,00 грн. за платіжний період 29.12.2010 р. - 28.01.2011 р., а з даним позовом позивач звернувся до суду 23.05.2014 року, тобто зі спливом позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до винесення рішення було письмово заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ч. 4 ст. 257 (а.с. 21 - 22). Позивач не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку позивачем з поважних причин. Враховуючи, що позивачем був пропущений строк у межах якого він міг звернутися до суду з вищезазначеним позовом та відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з чим у суду немає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору в сумі 1605 грн. 91 коп. та судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: dismissed