Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.10.2012 року. В обґрунтування первісних позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.10.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 28.02.2017 року за ним утворилась заборгованість в сумі 39436,77 грн., яка складається з наступного: 7538,49 грн. заборгованість за кредитом, 27331,51 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2212,64 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1854,13 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 09.02.2009 року в сумі 39436,77 грн. [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання кредитного договору б/н від 15.10.2012 року неукладеним. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що 15.10.2012 року між сторонами нібито було підписано кредитний договір б/н, згідно якого банк нібито надав кредит у розмірі 8 000 грн. Однак ніякого договору між сторонами на суму 8 000 грн. укладено не було. Позивач за зустрічним позовом не отримувала кредиту на суму 8 000 грн. ні з каси банку, ні на свій поточний рахунок, якого також відкрито не було. Іншого способу надання кредиту в національній валюті фізичній особі на території України не існує. З огляду на викладене, позивач за зустрічним позовом не має жодних зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк». Представник позивача-відповідача в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись при цьому на письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.10.2012 року відповідач-позивач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту 15.10.2012 року відповідачем-позивачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, у якій зазначено, що підписавши цю заяву, вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу-позивачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. Згідно до анкети-заяви відповідач-позивач зобов'язався в подальшому знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті www.privatbank.ua. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. 15.10.2012 року відповідачу-позивачу було встановлено кредитний ліміт на картрахунок в розмірі 800 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування, та була видана кредитна картка № 4149437812323671. 23.10.2012 року відповідач-позивач здійснювала розрахункові операції в магазинах міста, тобто користувалася грошима. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Умовами договору визначено (п.2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОБ-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач-позивач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Правомірність стягнення пені, сума якої зазначена в колонці «Сума комісії та пені», встановлено наказом СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року, за яким розмір пені складає 50 грн., що нараховується щомісячно у разі виникнення прострочки по кредиту на суму від 100 грн. 19.09.2013 року Наказом СП-2013-6776448 внесені зміни до тарифів щодо розміру пені, а саме: у разі виникнення прострочки на протязі одного місяця - сплачується пеня в розмірі 50 грн.; у разі виникнення прострочки другий місяць поспіль - сплачується пеня в розмірі 100 грн. Заперечення відповідача в частині вимог до фінансової послуги, які зазначаються в ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» являються недоречними, адже згідно договору Банком надавався фінансовий кредит шляхом відкриття кредитної лінії та надання пластикової карти, як ключ до відкритого кредитного рахунку, а не фінансова послуга, як в запереченні про це зазначає відповідач. Щодо строків позовної давності необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2016 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.07.2016 року. Позивач-відповідач звернувся до суду з позовом 15.03.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. З огляду на викладене, просить задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача-позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги за первісним позовом не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись при цьому на письмові заперечення та пояснення за зустрічною позовною заявою, з яких вбачається, що при ознайомлені з доданими до позову документами було встановлено, що банком надано копію заяви-анкети б/н від 15.10.2012 року, згідно умов якої взагалі не вказано ні про надання кредитних коштів, ні про відсотки, період кредитування та суми кредиту, що в свою чергу підтверджує факт неузгодження суттєвих умов, які є обовязковими при укладанні та підписанні саме кредитного договору. Тобто саме ця анкета-заява не може бути за своїм змістом саме кредитним договором від 15.10.2012 року. Ніякого кредитного договору б/н від 15.10.2012 року відповідач-позивач не підписувала та не укладала, а також і не отримувала кредит на суму 8 000 грн. В доданих до позову документах не має жодного первинного бухгалтерського документу, який би підтверджував укладання кредитного договору б/н від 15.10.2012 року та факт надання відповідачем-позивачем кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. В наслідок чого у неї немає жодних зобовязань перед банком. Крім того, слід зазначити, що у позивача-відповідача давно вже сплив строк позовної давнини по стягненню грошових коштів за кредитним договором б/н від 15.10.2012 року з будь-якої особи. Посилання позивача-відповідача на п. 2.1.1.7.6. (штрафи) Умов та правил надання банківських послуг взагалі не має свого правового підґрунтя, адже відповідач-позивач взагалі не був ознайомлений з вказаними вище умовами та правилами, про що свідчить відсутній підпис відповідача-позивача на наданих до суду документах. При укладенні кредитного договору, жодних доручень, за плату, вчиняти будь-які правочини від імені банку та за рахунок споживача, позичальник банку в даному випадку не надавав. Окремий договір комісії між позичальником та банком не укладався. Таким чином, у банку не має законних підстав нараховувати та вимагати сплати комісії в сумі 2212,64 грн. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що первісна позовна заява задоволенню не підлягає та зустрічна позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач за первісним позовом посилається на те, що відповідач станом на 28.02.2017 року порушив умови кредитного договору, укладеного на думку позивача між сторонами в належній формі, і має прострочену заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за договором від 15.10.2012 року, відповідач станом на 28.02.2017 року, на думку позивача, має заборгованість у загальній сумі 39436,77 грн., яка складається з наступного: 7538,49 грн. - заборгованість за кредитом, 27331,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2212,64 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1854,13 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, датованої 15.10.2017 року, [PERSON] підписала вказану анкету-заяву. В анкеті-заяві присутній напис про те, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. З ч. 1 ст. 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Таким чином, укладаючи кредитний договір сторони в письмовій формі повинні досягти згоди з наступних істотних умов: - розмір та грошова одиниця (валюта) коштів, які надаються у кредит; - умови надання цих коштів (строк надання, наслідки неповернення коштів, тощо); - порядок повернення коштів; - розмір процентів за користування коштами (надання кредиту), порядок їх нарахування і сплати. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд звертає увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, які є окремим письмовим документом, відповідачем не підписані, а отже такі Умови та Правила не є частиною кредитного договору укладеного між сторонами. Аналогічні правові позиції щодо того, чи є частиною кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року по справі № 6-240цс14 та від 10.06.2015 року по справі № 6-698цс15. Згідно із абзацом 3 пункту 14 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Аналізуючи викладене, вбачається, що між сторонами взагалі не було укладено кредитного договору в належній (письмовій) формі, адже в анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, відсутня вказівка на будь-який розмір кредитного ліміту у відповідній графі, а також в анкеті-заяві відсутня будь-яка позначка навпроти будь-якої послуги в графі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, прошу надати мені перераховані нижче послуги». В анкеті-заяві також немає посилання на розмір та грошову одиницю коштів, які за твердженнями позивача були надані у кредит, на відсотки за користування кредитом, на порядок зміни розміру кредитного ліміту, тобто можливого тіла кредиту, на порядок та строки повернення кредиту, на наслідки неповернення коштів позичальником, тощо. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.10.2012 року та задовольнити зустрічну позовну [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», визнавши кредитний договір б/н від 15.10.2012 року неукладеним. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення відповідачем-позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з позивача-відповідача на її користь, підтверджується квитанцією №77 від 23.05.2017 року про сплату судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved