Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в особі Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, третьої особи [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування вимог зазначив, що між позивачем та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 1/471-МК від 24.09.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримано кредит у розмірі 100 000 доларів США, з кінцевим строком повернення 24.09.2014 р. Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконував, тому у останнього з'явилася заборгованість, внаслідок чого банк змушений був звернутися до суду про стягнення заборгованості в розмірі 185968,31 дол. США, що виникла станом на 17.08.2012 р. Ухвалою суду від 01.02.2012 року було накладено арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Запис про заборону відчуження було внесено державним виконавцем 21.02.2012 року. Однак на даний час позивачу стало відомо, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відчуження квартири від 07.02.2012 року, на яку накладено арешт, тобто перехід права власності відбувся в той час, коли судом вже було накладено арешт на квартиру. Вказаний право чин був виконаний умисно, на фіктивність правочину також вказує той факт, що договір укладено між особами, які пов'язані між собою родинними відносинами, продавець [PERSON] - зять, одружений на дочці покупця [PERSON] Крім того, правочин вчинено під час розгляду судом справи за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 164540,00 дол. США (станом на 24.01.2011 р.). Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.02.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження квартири [ADDRESS] та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на вказану квартиру шляхом внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації за [PERSON]. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 89). Відповідачі [PERSON], [PERSON], та представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про місце та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили (а.с.40-46, 49-52, 69-70, 73-79, 83-88). Представник реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання, відповідно до якого просить закрити провадження у справі в частині притягнення реєстраційної служби КМУЮ в якості відповідача, оскільки реєстраційною службою не було порушено права позивача відділом державної реєстрації прав, позивач не звертався до них із заявою про державну реєстрацію права власності у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 44-46, 85-86). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] була укладена кредитна угода № 1/471-МК, згідно умов якої позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 100000 дол. США (а.с. 8-15 - копія кредитної угоди). 01 лютого 2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено ухвалу про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою заборонено відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON], в тому числі квартири [ADDRESS] (а.с. 16 - копія ухвали). Постановою державного виконавця Довгинцівського ВДВС КМУЮ [PERSON] від 20.02.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання ухвали суду від 01.02.2012 р. та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], яке знаходиться за адресою: вул. Водоп'янова, 8а/108 (а.с.17 - копія постанови, а.с. 18 - копія інформаційної довідки). Згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], 07 лютого 2012 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 90-91 - копія договору, а.с. 92 - копія витягу). 26 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вказавши, що має намір відчужити належну їй квартиру [ADDRESS], однак дізналася про накладення арешту на квартиру постановою Довгинцівського відділу ДВС від 20.02.2012 р. Просила суд скасувати ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.02.2012 р. скасувавши відповідні заходи, накладені на підставі даної ухвали (а.с. 19 - копія заяви). Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року у задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову відмовлено (а.с. 93-94 - копія ухвали). Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року, згідно із статтями 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд повинен дати оцінку таким доводам позивача. Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно роз'яснень вказаної Постанови, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ухвала суду, якою заборонено відчуження вказаної квартири, винесена судом 01 лютого 2012 року, а згідно п. 9,10 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Враховуючи викладене суд вважає, що договір дарування від 07.02.2012 р. укладено з порушенням закону та його слід визнати недійсним по ініціативі позивача, повернувши сторони у первісний стан, оскільки об'єктом, відчуженим за договором, було забезпечено його позов в іншій справі. Оспорюваний правочин був вчинений за наявності непогашеного позичальником боргу перед кредитором, а отже вимоги в частині визнання правочину недійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню. Раз з тим, згідно п. 5 ч.1 ст. 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, тому вимоги позивача щодо зобов'язання внести відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Outcome: partial