Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» 29 жовтня 2014 року звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 квітня 2013 року між Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») укладено кредитний договір № 005-28000-230413, але відповідач належним чином зобов'язань не виконав, в зв'язку з чим станом на 04 серпня 2014 року утворилась заборгованість за договором у розмірі 13749,00 грн., з них заборгованість по тілу кредиту - 5699,00 грн.; прострочене тіло кредиту 3600,00 грн., заборгованість за відсотками - 0,00 грн., заборгованість за комісіями 4450,00 грн., тому просить стягнути вказану суму та витрати по сплаті судового збору на свою користь. В судове засідання сторони не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надіслав суду клопотання, яким позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності і не заперечував проти винесення в справі заочного рішення за наявними в справі доказами в разі неявки відповідача, відповідач причини неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням клопотання представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст.224 ЦПК України. Досліджуючи матеріали справи, враховуючи обставини викладені в позові, суд бере до уваги наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 005-28000-230413 (а.с. 3). Згідно витягу зі статуту Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», останнє є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта Банк» (а.с. 11). Відповідно до п.п. 2.1; 2.2; 2.5 частини 1 вищевказаного договору, позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Пунктом 2.3 частини 3 договору передбачено, що банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 10 000,00 грн. Згідно п.1 частини 3 договору, банк встановлюють ліміт кредитної лінії у розмірі 10 000,00 грн. Моментом прийняття банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою, відповідно до п.2.1. частини 3 договору. Відповідно до розрахунку станом на 04 серпня 2014 року, за відповідачем рахується заборгованість у сумі за договором у розмірі 13749,00 грн., з них заборгованість по тілу кредиту - 5699,00 грн.; прострочене тіло кредиту 3600,00 грн., заборгованість за відсотками - 0,00 грн., заборгованість за комісіями 4450,00 грн. (а.с. 5). У відповідності з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за договором № 002005-28000-230413 не виконував, оскільки, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу заборгованість за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та є належні і достатні підстави для задоволення позову, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved