Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» яке є правонаступником прав та обовязків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк» згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. в якому змінено найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» та зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.11.2005 року в сумі 20 831 грн. 59 коп. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.11.2005 року [PERSON] відповідач по справі отримала кредит у розмірі 5\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» які складені між ним та Банком в договорі. Свої зобовязання за договором та угодою банк виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, а тому станом на 31.08.2015 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 20\~831 грн. 59 коп.. В судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання, в якому справу просить розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником прав та обовязків згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. в якому змінено найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» та зазначено у п.1.1 Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № б/н від 10.11.2005 року з [PERSON] відповідно до якого відповідач по справі отримала кредит у розмірі 5\~000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» які складені між ним та Банком в договорі. Свої зобовязання за договором та угодою банк виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, а тому станом на 31.08.2015 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 20\~831 грн. 59 коп., яка складається із: заборгованість за кредитом 4571 грн.01 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 14792 грн.41 коп.; заборгованість за штрафами 1468 грн.17 коп.. Встановлені обставини підтверджуються: копією анкети-заявника на отримання кредитної картки від 10.11.2005 р. ( а.с.-7), копією Умов та правил надання банківських послуг (а.с.-8-13), копією статуту ПАБКБ «ПриватБанк» (а.с.-19), копіями Довідки з єдиного державного реєстру та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.-17-18 ), довідкою розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.11.2005 р. (а.с.-5). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок . Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач в судовому засіданні до ухвалення судового рішення заявив в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України. У відповідності до розясень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed