Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

публічне акціонерне товариство АКБ «Львів» звернулось в суд із вказаним позовом. Просить стягнути суму заборгованості за генеральним договором кредитної лінії №38 від 24.05.2011 року в розмірі 3658123,58 грн. солідарно з Фермерського господарства «Серміш Агро», [PERSON] та з Виробничо-торгівельного підприємства «Серміш» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: 1) кафе-бар, загальною площею 539,5кв.м., позначений за планом літерами від « 1» по « 26» та розташований в підвалі будинку [ADDRESS]; 2) земельну ділянку площею 0,0935га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; 3) об'єкт незавершеного будівництва - магазин, кафе готовністю 64%, за адресою: [ADDRESS], що передані в іпотеку згідно Іпотечного договору від 25.05.2011р., що посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] за реєстр.№848, із змінами від 15.03.2012р., посвідчені тим же нотаріусом за реєстр. №402. Способом реалізації визначити - проведення прилюдних торгів, початкову ціну для подальшої реалізації визначити - встановлену незалежним експертом-оцінювачем ринкову вартість даного майна на момент реалізації. Крім цього, позивач просить суд вирішити питання судових витрат. В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 24.05.2011 року між ним та відповідачем ФГ «Серміш Агро» було укладено генеральний договір кредитної лінії №38 (далі - кредитний договір), за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 2500000,00 грн. зі сплатою 20% річних за користування кредитом на строк до 28.02.2013 року. Вказаний кредит був наданий позивачу для поповнення обігових коштів. У період з 25.05.2011 року по 31.05.2013 року сторонами було укладено сім додатків до цього кредитного договору для зміни максимального ліміту заборгованості та з пролонгацією кінцевого терміну погашення кредиту на строк до 28.02.2014 року. Загалом позивач надав відповідачу кредити в межах максимального ліміту заборгованості за відкритою кредитною лінією у розмірі 3600000,00 грн. В порядку забезпечення цього кредиту, між позивачем ПАТ АКБ «Львів» та відповідачем ВТП «Серміш», як майновим поручителем було укладено іпотечний договір №848 від 25.05.2011 року, в силу якого для забезпечення вимог позивача на підставі кредитного договору в іпотеку передано наступне майно, зокрема, 1) кафе-бар, загальною площею 539,5кв.м., позначений за планом літерами від « 1» по « 26» та розташований в підвалі будинку [ADDRESS]; 2) земельну ділянку площею 0,0935га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; 3) об'єкт незавершеного будівництва - магазин, кафе готовністю 64%, за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, сторонами був укладений договір поруки від 24.05.2011 року, в силу якого поручителем за кредитним договором виступає фізична особа - [PERSON]. Однак, умови згаданого вище кредитного договору не виконувалися відповідачем, внаслідок чого станом на 13.11.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3660123,58 грн., з яких заборгованість по кредиту - 3244085,82 грн., заборгованість по відсотках 368465,00 грн., а також пеня - 47572,76 грн. за прострочення виконання зобов'язання, що стало підставою заявлених вимог банком. Тому, позивач просить суд вказаний позов задовольнити повністю, про що винести рішення. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Вертас М.М. позов підтримала повністю, надавши суду пояснення, виходячи з обставин, що наведені вище. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача ФГ «Серміш Агро» - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлений банком позов визнав частково. Суду пояснив, що його довіритель вживає заходів щодо погашення простроченої заборгованості перед банком. Зокрема, під час розгляду судом даної справи відповідачем ФГ «Серміш Агро» було частково погашено борг в сумі 2000 грн., про що суду надав квитанцію від 24.03.2014 року. Тому, просить суд позов задовольнити частково. Відповідачі ВТП «Серміш» та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що в справі є їх відповідні письмові розписки, про причини неявки суд не повідомили, позовних вимог по суті не оспорили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Судом встановлено, що 24.05.2011 року між банком ПАТ АКБ «Львів» та відповідачем ФГ «Серміш Агро» було укладено Генеральний договір кредитної лінії № 38 (далі - кредитний договір), за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 2500000,00 грн. зі сплатою 20% річних за користування кредитом строком до 28.02.2013 року. Вказаний кредит був наданий позивачу для поповнення обігових коштів (а.с. 16-24). 25.05.2011 року позивач перерахував відповідачеві ФГ «Серміш Агро» кошти за вказаним вище кредитним договором в сумі 2500000,00 грн., про що вбачається з меморіального ордера № 82_50, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 33). Крім цього, між сторонами були укладені додаткові договори №№ 1-7 до кредитного договору щодо зміни максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією та перенесення строку погашення кредиту, про що вбачається із матеріалів справи (а.с. 25-32). Так, згідно додаткового договору № 3 від 16.03.2012 року, відповідач ФГ «Серміш Агро» отримав у банку кредит в сумі 2100000,00 грн., про що вбачається із меморіального ордера № 82_71, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 34). Також, відповідно до додаткового договору № 4 від 16.03.2012 року, ним же отримано ще 1500000,00 грн., що стверджується меморіальним ордером № 82_11, копія якого є в матеріалах справи (а.с. 34). Відповідно до п. 5.1 кредитного договору відповідач зобов'язався повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені кредитним договором та додатками до нього. Проте, як вбачається із наявної у справі довідки ПАТ АКБ «Львів» від 13.11.2013 року, Заборгованість ФГ «Серміш Агро» станом на 13 листопада 2013 року становить 3660123,58 грн., з яких заборгованість по кредиту - 3244085,82 грн., заборгованість по відсотках 368465,00 грн., а також пеня - 47572,76 грн.(а.с. 15). Наведене свідчить про те, що відповідачем порушувались умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В силу вимог ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, для забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору сторони уклали договір поруки від 24.05.2011 року, в силу якого поручителем за кредитним договором виступила [PERSON] (а.с. 41). Відповідно до ч. 1 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Так, 25.05.2011 року, в порядку забезпечення вищевказаних зобов'язань за кредитним договором, між позивачем ПАТ АКБ «Львів» та відповідачем ВТП «Серміш», як майновим поручителем було укладено іпотечний договір реєстраційний № 848, в силу якого для забезпечення вимог позивача на підставі кредитного договору в іпотеку передано наступне майно, зокрема, 1) кафе-бар, загальною площею 539,5кв.м., позначений за планом літерами від « 1» по « 26» та розташований в підвалі будинку [ADDRESS]; 2) земельну ділянку площею 0,0935га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; 3) об'єкт незавершеного будівництва - магазин, кафе готовністю 64%, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35-39). В силу вимоги п. 5.2 іпотечного договору іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо у момент настання строку виконання хоча б однієї з умов основного зобов'язання, вона не буде виконана. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. В силу п. 42 цієї ж Постанови ПВССУ суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Оскільки, відповідачі не виконували умови кредитного договору, не вносили у строк визначений договором платежів в рахунок погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог банку у спосіб обраний позивачем, тобто шляхом звернення стягнення на заставне майно. При цьому, звертаючи стягнення на заставне майно, суд в силу вимог п. 42 Постанови ПВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд вважає за необхідне вказати про солідарне стягнення заборгованості з усіх трьох відповідачів. Однак, оскільки в процесі розгляду даного спору, відповідачем ФГ «Серміш Агро» було частково погашено борг в сумі 2000 грн., про що видно із квитанції від 24.03.2014 року, копія якої є в матеріалах справи (а.с. 84), а тому суд враховує дану суму при зазначенні заборгованості перед позивачем, як погашення відсотків за договором, що буде складати суму боргу в розмірі 3658123,58 грн., з яких заборгованість по кредиту - 3244085,82 грн., заборгованість по відсотках 366465,00 грн., а також пеня - 47572,76 грн. Крім того, з відповідачів в користь позивача слід стягнути 3441,00 грн. судових витрат у вигляді судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду із цим позовом. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved