Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21 051.17 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 21 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно до нього [PERSON] 21 грудня 2005 року отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав. Відповідачка [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконала, тому позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просив стягнути на свою користь з відповідачки загальну суму заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року станом на 30.09.2013 року у розмірі 21 051.17 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 663.00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 14 909.54 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500.00 грн., штрафу ( процентна складова ) в сумі 978.63 грн., а також сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав у повному обсязі, просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 051.17 грн. за кредитним договором від 21.12.2005 року та судові витрати. Відповідачка та її представник проти позовних вимог заперечували, просили суд застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7). На виконання умов договору позивачем на ім'я відповідача був відкритий картковий рахунок. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення вимог законодавства та умов договору відповідачка [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконала, тому станом на 30.09.2013 року виникла заборгованість у розмірі 21 051.17 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4 663.00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 14 909.54 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500.00 грн., штрафу ( процентна складова ) в сумі 978.63 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За приписами ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору сторонами було погоджено, що договір між клієнтом і банком складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою і тарифів банку (а.с.7). Відповідно до пункту 3.1 умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в пам'ятці клієнта. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, указаного в розділі «Відмітки банку» заяви. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Крім того, відповідно до п.9.4. вказаних умов і правил, у випадку наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його протягом 6 місяців, карта закривається, наступне поновлення дії карти можливе тільки після повного погашення заборгованості клієнтом. (а.с. 8-11). Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці . Зазначені положення умов і правил надання банківських послуг свідчать про те, що строк дії договору визначається не тільки цими правилами, а й положеннями, вказаними у пам'ятці клієнта та строком дії кредитної картки. Згідно пам'ятки клієнта, розмір обов'язкового щомісячного платежу складає 7% від заборгованості( min 50 грн.). Строк дії картки у пам'ятці не вказаний (а.с. 99-100). Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що строк дії кредитної картки не перевищує трьох років. Отже, строк дії кредитної картки №4149605306171554 сплив 31.12.2008 року. Докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідачкою була отримана нова картка, у матеріалах справи відсутні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після 27.08.2008 року щомісячні платежі, спрямовані на погашення кредитної заборгованості, відповідачкою не вносились (а.с.88-93). Приймаючи до уваги, що останній щомісячний платіж був внесений не у повному обсязі, внаслідок чого станом на 29.08.2008 року виникла прострочена заборгованість, позовна давність має обчислюватись з 29.08.2008 року (а.с.88-93). Позов про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором позивачем пред'явлено 13.11.2013 року, тобто з пропущенням строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Представником відповідачки до винесення рішення судом було подано заяву про застосування позовної давності (а.с.56-57), що є підставою для відмови у позові. Представником позивача не було наведено поважних причин пропущення позовної давності. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки при зверненні позивачем до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було пропущено позовну давність, встановлену ст. 257 ЦК України.

Outcome: dismissed