Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21 від 12 червня 2013 року. В позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 28000,00 грн. зі сплатою 11,0 % строком на 36 місяців із кінцевим терміном повернення не пізніше 10 червня 2016 року, а відповідач [PERSON] зобовязалась щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 777,78 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку починаючи з 01 липня 2013 року. Як поручителі за виконання [PERSON] договірних зобовязань перед позивачем виступили [PERSON] згідно договору поруки № 21/1 від 12.06.2-13 р. та [PERSON] згідно до договору поруки № 21/2 від 12.06.2013 р. Відповідно до п.2.1 договорів поруки поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобовязались перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобовязання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. У звязку з тим, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала передбачені договором зобовязання щодо сплати кредиту та нарахованих процентів, станом на 21 лютого 2017 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 23669,46 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 15555,52 грн., заборгованості за процентами 2894,58 грн., інфляційне збільшення заборгованості 4426,07 грн., три проценти річних від простроченої суми 793,29 грн. На підставі вищенаведеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану заборгованість та витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі на виклик в судове засідання не зявились, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином в порядку ст.ст.74,76,79 ЦПК України. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2017 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підставам. Судом встановлено, що 12 червня 2013 року між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 вказаного договору банк зобов'язався надати Позичальнику на умовах Договору грошові кошти в сумі 28000,00 грн. терміном на 36 місяців на споживчі цілі, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредитне пізніше 10 червня 2016 року . Пунктом 2.3 кредитного договору визначено, що позичальник за користування кредитом зобовязаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 11 % річних, зазначена процентна ставка є фіксованою, проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного договором. При нарахуванні процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день фактичного користування кредитом. Згідно п.3.1 цього договору, сторони погодились з тим, що банк надає кредит протягом 1 банківського дня з моменту виконання позичальником всіх та кожного з наступних умов: сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 280,00 грн. протягом одного банківського дня з моменту підписання цього договору, укладення в день укладення цього договору в забезпечення виконання зобовязань за цим договором договорів поруки з [PERSON] та [PERSON] Пунктом 4.3.4. кредитного договору передбачено, що у разі порушенням умов цього договору та/або документів забезпечення позичальник зобовязаний достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у позові. З копії заяви на видачу готівки № 21 від 12 червня 2013 року, долученої до матеріалів справи, та з виписки по кредитному рахунку відповідача, вбачається, що банк виконав своє зобовязання по кредитному договору та видав готівкою кошти позичальнику [PERSON] в розмірі 28000,00 грн. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] кредитні зобов'язання за Договором не виконала, останній платіж на погашення основного боргу та нарахованих відсотків було здійснено нею 01.07.2014 року, а 31 жовтня 2014 року відбулося останнє договірне списання, у зв'язку з чим станом на 21.02.2017 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 23669,46 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 15555,52 грн., заборгованості за процентами 2894,58 грн., інфляційне збільшення заборгованості 4426,07 грн., три проценти річних від простроченої суми 793,29 грн. Позивачем для кожного чергового платежу на погашення основного боргу та процентів за користування кредитом, що не був сплачений боржником, здійснено розрахунок інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості, а саме: 3737,22 грн. від простроченої заборгованості за основним боргом за період з грудня 2014 року по лютий 2017 року; 688,85 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з грудня 2014 по лютий 2017 року, а всього 4426,07 грн., а також трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості, а саме: 669,76 грн. від простроченої заборгованості за основним боргом за період з 01 грудня 2014 року по 20 лютого 2017 року; 123,53 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 грудня 2014 року по 20 лютого 2017 року, а всього 793,29 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за вищенаведеним розрахунком, виходить з того, що відповідачем не спростовано зазначений розрахунок в частині заборгованості за основним боргом в розмірі 15555 грн. 52 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 2894 грн. 58 коп., інфляційного збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 3737 грн. 22 коп., трьох процентів річних від суми заборгованості за основним боргом в розмірі 669 грн. 76 коп., а всього в сумі 22857 гривень 08 копійок. Проте суд дійшов висновку про те, що позивачем залишились не обґрунтованими вимоги в частині нарахування інфляційного збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 688 грн. 85 коп. та трьох процентів річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 123 грн. 53 коп., а всього в сумі 812 грн. 38 коп., виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним правилом позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналізуючи практику застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Верховний суд України в своєму листі щодо питання, повязаного з правомірністю нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених кредитним договором, вказав на те, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обовязкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. Постановою Пленуму Верховного Суду №15 від 18.12.2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство» висловлена правова позиція про те, що до складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, а також індекс інфляції від суми основного боргу та три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем нараховані три проценти річних та індекс інфляції на прострочені проценти. Проте, в кредитному договорі, копія якого долучена до матеріалів справи, відсутні відповідні умови договору, які б передбачали можливість такого нарахування. Разом з тим, законом прямо не передбачений такий порядок нарахування заборгованості за кредитним договором. Враховуючи те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а також те, що позивачем залишилось не доведеним наявність обовязкових для сторін умов договору з прямою вказівкою щодо іншого порядку їх нарахування, в задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 21 від 12 червня 2013 року, що станом на 21 лютого 2017 року включає інфляційне збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 688 грн. 85 коп., три проценти річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 123 грн. 53 коп., а всього в сумі 812 грн. 38 коп., слід відмовити. Разом з тим, 12 червня 2013 року в якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] були укладені договори поруки № 21/1 та № 21/2, відповідно до умов яких [PERSON] та [PERSON] зобовязались перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором № 21 від 12 червня 2011 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до п. 10.1. договору поруки, сторони домовилися, що договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 років з моменту підписання договору, але в будь-якому разі до повного виконання зобовязань за кредитним договором та зобовязань поручителя за цим договором. До всіх правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобовязань поручителя повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійні винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 років. Відповідно до п. 10.3.1. договору поруки, порука припиняється з моменту повного виконання зобовязання за кредитним договором. В силу ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час укладення договорів поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Оскільки судом встановлено, що строк дії договорів поруки триває до 12.06.2043 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають солідарно відповідати за зобовязаннями відповідача [PERSON] за кредитним договором № 21 від 12.06.2013 року. Отже, позовні вимоги ПАТ «Державний Ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON]. про солідарне стягнення заборгованість за кредитним договором № 21 від 12 червня 2013 року, що станом на 21 лютого 2017 року включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15555 грн. 52 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 2894 грн. 58 коп., інфляційне збільшення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3737 грн. 22 коп., три проценти річних від суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 669 грн. 76 коп., а всього в сумі 22857 грн. 08 коп. підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1545,09 грн., та з кожного відповідача має бути стягнуто на користь позивача 515 грн. 03 коп.

Outcome: partial