Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.08.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 67595,00 доларів США на строк до 31.08.2027 року, а відповідач зобов'язався у строк на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити 9,96 % річних. У той же день з метою забезпечення виконання названого договору міх Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого він надав в іпотеку будинок розташований [ADDRESS], який придбано за кредитні кошти. Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 02.07.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 198499,56 доларів США, з яких: 53431,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 40711,90 доларів САШ - заборгованість за процентами за користування кредитом, 12622,17 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 91733,84 долара США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання Банк просить вернути стягнення на предмет іпотеки. У подальшому Банк змінив предмет позову, посилаючись на ті самі обставини просить стягнути з [PERSON] заборгованість, яка утворилася внаслідок невиконання умов договору. Позов уточнювався позивачем у спосіб перерахунку заборгованості в межах позовної давності. В судовому засіданні представник Банку наполягав на задоволенні позову та просив стягнути суму заборгованості та сплачений при пред'явленні позову судовий збір. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, пояснили, що дійсно [PERSON] з 2008 року не виконує умов договору кредиту через скрутне матеріальне становище, просять застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, встановивши обставини і перевіривши їх належними доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 31.08.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № DN80FJ00000135, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 67595,00 доларів США на строк до 31.08.2027 року, а відповідач зобов'язався у строк на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити 9,96 % річних. У той же день з метою забезпечення виконання названого договору між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого він надав в іпотеку будинок [ADDRESS], який придбано за кредитні кошти. Пред'являючи позов, Банк посилається на те, що у результаті порушення умов кредитного договору за відповідачем утворилася заборгованість, яку він не погасив. Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). З матеріалів справи убачається, що термін погашення кредиту - до 31.08.2027 року, а позов подано до суду у липні 2014 року. Відповідно до умов кредитного договору повернення кредиту здійснюється позичальником щомісяця частинами шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника на рахунок або шляхом внесення готівки до каси банку. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суми заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень статті 214 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Оскільки строк дії договору не закінчився, а тому сума заборгованості за кредитним договором повинна розраховуватись відповідно до періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання. Так, суд виходить з розрахунку за останні 36 місяців у частині основного боргу, до пені застосовується спеціальний строк позовної давності тривалістю один рік на підставі ч. 2 ст. 258 ЦК України. Банк надав розрахунок в межах зазначених строків, правильність розрахунків не оспорюється, слід зазначити, що Банк усунув невідповідність зарахування певних платежів, що було підставою для відмови у задоволенні позову Банку до [PERSON] (ухвала апеляційного суду Запорізької області від 22.03.2011 року). Таким чином, стягненню підлягає заборгованість в розмірі 131028,40 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 52790,80 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 39955,65 доларів США, заборгованості з комісії в сумі 13188,43 доларів США, заборгованості з пені в розмірі 25093,52 доларів США. Крім того, за змістом ст. 88 ЦПК України, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у розмірі 3654,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням в матеріалах справи (а.с.23). Судовий збір, внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, в сумі 243,60 грн., сплачений згідно платіжного доручення № ВО907В0К6В від 17.07.2014 року (а.с.1), підлягає поверненню позивачу на підставі п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial