Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 25.07.2007 року уклали кредитний договір № ZPN0GК0000084. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 87500 доларів США строком до 23.07.2032 року, а третя особа зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і третя особа 25.07.2007 року уклали договір іпотеки № ZPS0GК0000084. Згідно з п.33.3 договору іпотеки третя особа надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 51.26, житловою площею 28.40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Майно належить третій особі на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 30.05.2013 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 51.26 житловою площею 28.40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Таким чином відповідач підлягає виселенню з квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з чим позивач просив виселити відповідача, який зареєстрований та/або проживає у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Представник позивача Пшенична К.О. у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в суд не з'явилася, про причини неявки суду не відомо. Не маючи відомостей про причину неявки відповідача, суд визнав можливим розгляд справи без її участі на підставі наявних матеріалів та доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, тобто заочно. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце була повідомлена своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 25.07.2007 року уклали кредитний договір № ZPN0GК0000084. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Банк зобов'язався надати третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 87500 долар США строком до 23.07.2032 року, а третя особа зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і третя особа 25.07.2007 року уклали договір іпотеки № ZPS0GК0000084. Згідно з п.33.3 договору іпотеки третя особа надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 51.26, житловою площею 28.40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS]. Майно належить третій особі на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 30.05.2013 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартира загальною площею 51.26 житловою площею 28.40 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Таким чином відповідач підлягає виселенню з квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного судочинства України. Згідно з ч.1,3 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вище вказані обставини підтверджуються письмовими повідомленнями. Пунктом 43 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року судам рекомендовано врахувати при розгляді таких справ те, що «частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнити житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк». Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому, норми ЦПК України передбачають пред'явлення позовних вимог виключно до конкретно визначених в позові відповідачів, процесуальний закон не передбачає пред'явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов'язків на невизначене коло осіб. Таких висновків суду не спростовують і положення процитованих вище ст.40 Закону України «Про іпотеку» ст.109 ЖК УРСР в частині того, що виселенню підлягають всі мешканці, оскільки, як вже вказано, всі ці мешканці мають бути обов'язково індивідуалізовані позивачем в позові в якості відповідачів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в силу закону, сам по собі перехід права власності на спірну квартиру від відповідача до позивача та його виселення є підставою для зняття його з реєстраційного обліку і винесення окремого рішення про це не вимагається. У зв'язку із задоволенням пред'явлених до відповідача позовних вимог про виселення, з них на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 365,40 грн.

Outcome: approved