Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 42588 грн. 17 коп. та судові витрати, а також стягнути з [PERSON] 1000 грн. за договором поруки. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [PERSON] згідно кредитного договору № DNH4KP11581009 від 23 травня 2006 року, отримав кредит у розмірі 2451 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повергнення кредиту 23 травня 2008 року. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 06 серпня 2014 року складає 43788 грн. 17 коп., з яких 2335 грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом, 12724 грн. 98 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 26166 грн. 06 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, штрафу (фіксована частина)- 500 грн., штрафу (процентна складова) - 2061 грн. 34 коп. позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Також, у відповідності до договору поруки № 02/ДЗ від 15 серпня 2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON] кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] забезпечено порукою у розмірі 1000 грн., які позивач також просив стягнути із [PERSON] на його користь. Від представника позивача до судового засідання надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомлені, хоча була повідомлена про час та місце судового розгляду справи належним чином. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надав суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності та просив з цих підстав відмовити в задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (позичальник) укладено договір № DNH4KP11581009, за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2451 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 24 місяців з 23 травня 2006 року по 23 травня 2008 року включно. Позичальник зобов'язувався здійснювати погашення заборгованості, шляхом проведення щомісячної оплати з 3 по 10 число кожного місяця в сумі 131 грн. 38 коп. Також сторони домовились, що заява позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (Далі - Умови), з якими позичальник ознайомлений і які надані йому у письмовій формі, Тарифами складають кредитно-заставний договір. Свою згоду з Умовами [PERSON] висловив у своїй заяві, яку власноручно підписав (а.с. 9-10) Відповідач своїх умов по договору не виконував. Згідно з п. 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3 Умов Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки платежу. В силу п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову (а.с. 16). Відповідно до укладеного сторонами договору передбачено як нарахування пені, так й штрафу. Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України, однак свідчить про не дотримання Банком строків позовної давності. З розрахунку наданого банком виходить, що [PERSON] не здійснював платежі з червня 2006 року. Ст. 256 ЦК України, визначена позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому згідно ст. 266 ЦК України, позовна даність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України або ч. 1 ст. 259 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, визначаючи перебіг строку позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору, слід виходити з положень договору в частині, яка визначає те, коли починається строк пред'явлення вимоги стосовно кожної складової боргу. Враховуючи подану заяву відповідача про застосування строків позовної давності, а також умови кредитного договору та обставини, що мають суттєве значення для справи зазначене свідчить про те, що позивач пропустив строк позовної давності. Як виходить зі згаданих положень кредитного договору та обставин справи, позичальник зобов'язувався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, але зобов'язався повернути кредитні ресурси, отримані за договором та відсотки за користування кредитними ресурсами до 23 травня 2008 року. За такого перебіг строку позовної давності починається з 23 травня 2008 року. Враховуючи викладене, строк позовної давності закінчився в травні 2013 року. Однак, позивач звернувся з вимогами про стягнення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом і пені 09 жовтня 2014 року, тобто з пропуском п'ятирічного строку позовної давності. При цьому банк не просив поновити йому строк на звернення до суду і не навів поважних причин до цього. В свою чергу відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку у зв'язку з пропуску позивачем строків позовної давності. Висновки суду відповідають правовим висновками щодо обчислення строків позовної давності, з врахуванням положень кредитного договору, в тому числі щодо стягнення щомісячних платежів за договором, викладеним в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13. Крім того, у відповідності до договору поруки № 02/ДЗ від 15.08.2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON] вже після спливу строків позовної давності, кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] забезпечено порукою у розмірі 1000 грн. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Оскільки судом застосовано до основних вимог строк позовної давності, заявлені вимоги до [PERSON] також задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні вимог позивача відмовлено, суд відмовляє Банку в задоволенні вимог про стягнення із відповідача судових витрат. Виходячи з викладеного суд вважає за можливе ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed