Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк»), 09.04.2012 року звернулось до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за договором № б/н від 14.08.2007 року, на загальну суму 23354 гривні 35 копійок та 233 гривні 54 копійки сплаченого при зверненні до суду з позовом судового збору /а.с. 1/. З позовної заяви вбачається, що 14.08.2007 року, відповідно до укладеного договору № б/н, [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору він складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг (далі - Умов) та Правил користування платіжною карткою. Відповідач у порушення норм закону та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 31.01.2012 року має заборгованість - 23354,35 гривень, яка складається з наступного: 9579,03 грн. - заборгованість за кредитом; 7107,96 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 5079, 06 грн. -заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500. 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1088, 30 грн. - штраф (процентна складова). Вищевказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явилась, але надала на адресу суду письмове клопотання, згідно з якою позов підтримала у повному обсязі, просить його задовольнити, розглянувши справу за її відсутності, проти постановлення рішення при заочному розгляді справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з?явився, надав до канцелярії суду заперечення по справі, де просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до заперечення, відповідач дійсно у 2007 році укладав кредитний договір, шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 гривень, але в подальшому зазначається, що заборгованість по кредиту (тіло кредиту) складає 9579,03 грн., що фактичні перевищує в двічі встановлений ліміт. При цьому [PERSON] не підписував жодної додаткової угоди про збільшені ліміту та попросту не мін підписати, тому що вже проживав за межами країни та взагалі перед виїздом з України повністю розрахувався по вказаному кредиту. Вказаний факт також вказує на необґрунтованість розрахунків позивача. Також, представник зазначив, що позовна заява подана 09.04.2012 року, при тому, що строк сплати кредиту сплив 14.08.2008 року, тобто заява подана після минування трьох річного терміну позовної давності. Також зазначено, що під час подачі заяви про укладення кредитного договору, [PERSON] був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, в яких відображалось, що у випадку порушення ним зобов'язань із погашення кредиту він зобов'язувалася сплачувати Банку лише відсотки за користування кредитом в залежності від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (що закріплено і у підписано ним в Заяві на отримання кредиту). Інших санкцій за порушення зобов'язань по кредиту (штрафів та пені) в договорі та в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам з якими він був ознайомлений, не передбачали та жодних додаткових угод він із зазначених питань не підписував, що вказує на безпідставність та непогодження з нарахуваннях інших платежів окрім відсотків за користування кредитом. Також представник відповідача зазначає, що [PERSON] не перебував на території України з січня 2008 року, тому, що переїхав жити до РФ. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: 14.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.14) та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії у розмірі 1% за кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5). Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Як передбачено п. 6.5 Умов позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість за Кредитом, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених даним Договором. Відповідно до п. 8.6 (відповідальність сторін) Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.08.2007 року видно, що відповідач зобов'язання не виконував, кредит не погашав, та має заборгованість у розмірі 23354,35 гривень, яка складається з наступного: 9579,03 грн. - заборгованість за кредитом; 7107,96 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 5079, 06 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500. 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1088, 30 грн. - штраф (процентна складова). /а.с. 2-5/. На твердження представника відповідача, про те що відповідач не підписував документи про збільшення кредитного ліміту, судом встановлено, що відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право проводити зміни Тарифов, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов?язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Відносно пропуску позивачем строку позовної давності, судом з наданого позивачем витягу з особового рахунку, встановлено, що [PERSON] 02.09.2009 року здійснив банківську операцію по рахунку, а саме: надходження готівки в розмірі 1000 гривень на платіжну картку. Таким чином строк позовної давності слід визначати саме з цієї дати, 02.09.2009 року, а позивач звернувся до суду з позовом 09.04.2012 року, тобто строк позовної давності банк не пропустив. Представником відповідача не надано суду належних доказів перебування відповідача за межами країни, та матеріалами справи це спростовується, оскільки у вересні 2009 року відповідачем було здійснено платіж по кредитній картці. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Стаття 526 ЦК України закріплює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 623 ЦК України, боржник, який прострочив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Дослідивши обставини справи та беручи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає встановленим обов'язок відповідача повернути позивачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного між ними договору, порушене право позивача таким, що підлягає захисту згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, а позов в цій частині обґрунтованим та підлягаючим задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При звернені до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 233 гривні 54 копійки судового збору, що підтверджується відповідним платіжним дорученням /а.с. 15/. На підставі наведеного позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним та документально підтверджених судових витрат є обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Outcome: approved