Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № K2XRRX04820144 від 04.02.2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 1886,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.08.2007 року. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам», складають між ним та банком кредитний договір. У порушення умов договору позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому станом на 02.03.2011 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 31698,85 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 31698,85 грн., згідно кредитного договору № K2XRRX04820144 від 04.02.2007 року та понесені судові витрати по справі. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2018 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 15.09.2011 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про слухання справи у його відсутності, в якій він просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Просить суд у задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском ПАТ КБ «Приватбанк» строків позовної давності з підстав, викладених у заяві про застосування строків позовної давності. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], 04.02.2007 року був укладений кредитний договір № K2XRRX04820144, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 1886,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.08.2007 року (а.с. 3). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві (а.с. 4-5). Відповідно до п.п 3.2.2., 3.2.3. Умов надання споживного кредиту фізичним особам, позичальник зобовязується погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п. 4.1. даних Умов та Тарифів (а.с. 4). Згідно з п.п. 3.2.9. Умов надання споживного кредиту фізичним особам, позичальник зобовязується повністю повернути Кредит до дати, зазначеної в заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня відповідно до п. 6.1. цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості (а.с. 4). Судом встановлено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 02.03.2011 року заборгованість за кредитним договором становить 31698,85 грн., з яких: 1886,40 грн. заборгованість за кредитом, 13223,18 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 277,32 грн. заборгованість по комісії, 14326,29 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1485,66 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 2). Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернула суму простроченого кредиту, в звязку з чим утворилась заборгованість. Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача подав суду заяву про застосування строків позовної давності, просив суд з цих підстав відмовити в позові банку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Частиною 2 ст.\~258\~ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із змісту заяви позичальника від 04.02.2007 року вбачається, що строковий кредит надається до 04.08.2007 року включно (а.с. 3). Згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 6.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років (а.с. 6 зворот). Судом встановлено, що в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис [PERSON], у заяві позичальника від 04.02.2007 року, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому суд приходить до висновку про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, наявність письмової угоди сторін щодо збільшення строку позовної давності до 5 років. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15. Відповідно до Заяви Позичальника від 04.02.2007 року для повного розрахунку за товар, відповідачу надано строковий кредит у сумі 1886,4 грн., на строк 6 місяців, по 04.08.2007 року включно. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку сплив в серпні 2010 року, в той час як позивач звернувся із вказаним позовом до суду в липні 2011 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку. З заявою про поновлення строку звернення до суду позивач не звертався. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON]\~про стягнення\~заборгованості слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. Оскільки,\~у задоволенні\~позовних вимог\~відмовлено,\~понесені позивачем\~судові витрати\~на підставі ст.\~141\~ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed