Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 17 352,72 грн. за кредитним договором б/н від 17.03.2008 року. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.03.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідаєстроку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Умови договору позивачем по справі ПАТ КБ ПриватБанк виконано повністю, надано відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] свої зобовязання за договором не виконала внаслідок чого її заборгованість станом на 31.10.2016 року становить 17 352,72 грн., яка складається з: 613,96 грн. - заборгованість за кредитом; 12 474,34 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 814,41 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити, розгляд справи провести у відсутності представника позивача, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, про що направив на адресу суду письмове клопотання. Відповідно до вимог, встановлених ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях це право, а не обовязок сторін по справі. Відповідач у судове засідання не прибула повторно і про причину своєї неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ КБ Приват Банк та [PERSON] 17.03.2008 року було укладено договір № б/н про надання кредиту у розмірі 1500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що станом на 31.10.2016 року сума заборгованості за кредитом становить: 17 352,72 грн., яка складається з: 613,96 грн. - заборгованість за кредитом; 12 474,34 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 814,41 грн. штраф (процентна складова). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені (комісії) як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань. Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суперечить вимогам закону. Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у справі. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Враховуючи, що заборгованість за кредитом становить 613,96 грн., відповідачем нараховано пені в сумі 3200 грн., що значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми пені до 613,96 грн. На підставі викладеного, оцінивши та перевіривши в сукупності усі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з [PERSON], [INFO], жительки с.Долиняни, Рогатинського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, рахунок (для погашення заборгованості) № 29092829003111, МФО 305299) 13 702,26 (тринадцять тисяч сімсот дві грн. 26 коп.) заборгованості за кредитним договором станом на 31 жовтня 2016 року, з яких 613,96 грн. (шістсот тринадцять грн. 96 коп.) - заборгованість за кредитом; 12 474,34 грн. (дванадцять тисяч чотириста сімдесят чотири грн. 34 коп.) - заборгованість по процентах за користування кредитом; 613,96 грн. (шістсот тринадцять грн. 96 коп.) - заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial