Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.05.2008 року в розмірі 15681,43грн. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов'язання. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» Сафір Ф.О. не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення. (а.с.74). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.05.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 8000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем Заяви від 23.05.2008 року, відповідно до якої відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.11). Із наданого банком розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором вбачається, що станом на 21.09.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 15681,43 грн., з яких: тіло кредиту в сумі 4711,89грн., нараховано відсотків за користуванням кредитом в сумі 4225,19грн., нараховано пені за прострочене зобов'язання в сумі 4609,52грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. в сумі 1150грн., штраф(фіксована частина) в сумі 250грн., штраф (процентна складова) в сумі 734,83грн. (а.с.7-10). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. Таким чином, зі змісту наведених правових норм та матеріалів справи вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобов'язань відповідачем. Однак, в судовому засіданні відповідач зазначила, що позивач незаконно нарахував одночасно і пеню, і штраф. Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що Банком нараховано пеню за прострочене зобов'язання в сумі 4609,52грн., пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн. в сумі 1150грн. та штрафи: 250грн. (фіксована частина), 734,83грн. (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100грн., клієнт сплачує Банку пеню. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема п.2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, також п.2.1.1.7.6 передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків сплати платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором. Враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові ВСУ № 6-2003цс15 від 23.10.2015 року. Тому, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в розмірі 250грн. та 734,83грн., позивачу необхідно відмовити. Щодо стягнення з відповідача пені за прострочене зобов'язання в сумі 4609,52грн., то суд вважає наступне. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки, сторонами в кредитному договорі розмір процентів нарахування даної пені не встановлений, тому, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за прострочене зобов'язання в сумі 4609,52грн. необхідно відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю даної суми. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.05.2008 року в розмірі 10087(десять тисяч вісімдесят сім) гривень 08 копійок, яка складається з наступного: тіла кредиту в сумі 4711гривень 89копійок, відсотків за користування кредитом в сумі 4225 гривень 19 копійок, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100гривень в сумі 1150гривень 00 копійок. В задоволенні решти сум за кредитним договором відмовити позивачу. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 886грн. 05коп., відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial