Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 03.11.2006 року уклали кредитний договір № DNH4КР42390958. Згідно з договором відповідач отримав кредит у розмірі 9 847, 50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно з Умовами. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує. Заборгованість станом на 22.09.2015 року складає 31 790, 04 грн.: з них заборгованість за кредитом 8 242, 77 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 10 349, 57 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 13 197, 70 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається 13 678, 98 грн., яка була стягнута рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 10.02.2010 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 18 111, 06 грн. А також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 905, 55 грн. - штраф (процентна складова), отже сума заборгованості складає 19 516, 61 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року у розмірі 13550,29 грн., яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 12\~428, 85 грн., а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 621, 44 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати. Представником відповідача адвокатом [PERSON] по справі надані письмові заперечення на позовну заяву, згідно з якими відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. 1. ПАТ КБ «ПриватБанк» раніше подавав позовну заяву до Лисичанського міського суду і вже винесено рішення № 2-258/10 від 10.02.2010 року про стягнення заборгованості за договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року. У звязку із зобовязальним правом, надання грошових коштів це механізм реалізації обовязків банку більш складної природи банк наділяє позичальника правом володіння і користування грошовими коштами, наданими йому на умовах кредитного договору. Реалізація банком права на чужі дії в судовому порядку у виді вимоги про повернення грошової суми, є ніщо інше, як відмова банку від надання позичальнику права на володіння та користування «кредитом», що є, перед усім, відмовою банку від зобовязань, а розірвання договору це все способи і різновиди відмови від зобовязань. Внаслідок чого вважає договір DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року розірваним з 21.02.2010 року - з дати набрання законної сили рішенням Лисичанського міського суду Луганської області № 2-258/10 від 10.02.2010 року. 2. Рішенням Лисичанського міського суду від 10.02.2010 р. було стягнуто на користь банку заборгованість по кредитному договору. Вважає, що строк позовної давності переривався у звязку із зверненням до суду і винесенням рішення, і перебіг позовної давності почався спочатку з 10.02.2010 р. Згідно з положенням ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звертатися до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав чи інтересів. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Позивач звертався до суду із позовом 23.09.2015 р., тобто після закінчення строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. 3. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір укладений з недотриманням письмової форми є нікчемним. Однак, на заяві кредитора № DNH4КР42390958 відсутні підписи і печатки представника ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, неможливо звертати увагу на «Умови надання споживчого кредиту фізичної особи», надані разом із позовною заявою, бо на даному екземплярі відсутні підписи [PERSON] Відсутня офіціальна інформація про дату затвердження банком саме цих умов кредитування. Неможливо бути впевненим, що саме ці умови кредитування діяли на час надання кредиту і саме з цими умовами була ознайомлена відповідачка. 4. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинний документ, який фіксує факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю і впорядкування, оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись звітні документи. Однак у справі відсутні довіреності від ПАТ КБ «ПривтБанк» надані представнику позивача [PERSON] на підставі звітних документів. Також відсутні первинні документи, які підтверджували би факт видачі кредиту і сум сплати кредиту. Тому представник відповідача ставить під сумнів розрахунок заборгованості до кредитного договору DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року. 5. Рішенням Лисичанського міського суду від 10.02.2010 р. з [PERSON] було стягнуто за період з 01.11.2006 р. по 28.10.2009 р. 8 242, 77 грн. тіло кредиту; 3 539, 79 грн. заборгованості по процентам; 768, 85 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по договору; 500, 00 грн. штраф; 627, 57 грн. штраф. У відповідності до рішення Апеляційного суду Харківської області від 17.12.2014 р. з [PERSON] було стягнуто за період з 28.10.2009 р. по 18.04.2013 р., тіло кредиту відсутнє, 6 809, 78 грн. заборгованість по відсотках, 724, 55 грн. штраф. На даний момент тіло кредиту стягнуто. А заборгованість по процентам слід враховувати з 18.04.2013 р. Враховуючи розрахунок банку, який долучено до позовної заяви, з 27.12.2010 р. заборгованість по відсоткам не нараховується. Сума по штрафу не може бути задоволена, бо тіло кредиту відсутнє, до того ж штраф було стягнуто раніше. Крім цього, представником відповідача [PERSON] подано окрему письмову заяву про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає. Надала суду письмові пояснення, відповідно до яких згідно з п. 5.5 кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом неодноразово, а саме в 2009 р. та 2013 р., про що свідчить рішення суду від 10.02.2010 р., рішення від 17.01.2014 р., по якому банком була подана апеляційна скарга, про що свідчить рішення суду від 17.03.2014 р., потім касаційна скарга, про що свідчить рішення від 18.06.2014 р. та рішення від 17.12.2014 р., а отже відповідно до ст. 264 ч. 2 ЦК України позовна давність переривалася неодноразово та позов подано до суду в межах строку позовної давності. Ознайомлення з умовами надання споживчого кредиту фізичними особами і дію цих умов на момент підписання договору встановлено раніше в рішеннях суду і повторному доведенню не підлягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, за участю її захисника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Крім цього, надав суду додаткові письмові пояснення по справі та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», назву якого, згідно з витягом зі статуту, змінено на Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON] отримала кредит у розмірі 9 847, 50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії договору становить 42 місяці, тобто з 03.11.2006 року по 03.05.2010 року включно. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 356, 40 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, про що свідчить власноручний підпис відповідача у заяві від 03.11.2006 року. Посилання представника відповідача на те, що відповідачка не ознайомлювалась та не підписувала ніяких умов та правил надання банківських послуг і неможливо бути впевненим, що саме ці умови кредитування діяли на час надання кредиту і саме з цими умовами була ознайомлена відповідачка, суд не приймає до уваги, оскільки, на думку суду, дана обставина не відповідає дійсності та протирічить матеріалам справи. Так, згідно з заявою на видачу кредиту від 03.11.2006 року, відповідач отримала інформаційно-консультативну послугу від ТОВ «Приват Кредит» у повному обсязі до отримання кредиту від ПриватБанку. Вона ознайомилась та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані їй у письмовій формі. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також про його місцезнаходження. Натомість відповідачем або його представником не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтвердили її версію про те, що вона не ознайомлювалась та не підписувала ніяких умов надання споживчого кредиту, та спростували б докази надані позивачем. Крім цього, згідно з мотивувальною частиною рішення Апеляційного суду Харківської області від 17.12.2014 року по справі № 415/3207/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року, апеляційним судом розглядалось питання щодо належності до даного кредитного договору наданих банком Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Судом встановлено, що редакція вказаних Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), затверджена Наказом Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № 391 від 21.03.2006 року, та застосовано норми цих Умов при прийнятті остаточного судового рішення. Таким чином, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, і вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами сторін та печаткою позивача, правочин вчинений у формі, встановленій законом, був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно з умовами даного договору. Отже, враховуючи, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, який є двостороннім договором, суд вважає, що принцип рівності сторін в договорі позивачем не порушено, тому права і обовязки виникають у кожного контрагента, а умови договору є обовязковими для виконання сторонами договору, які його уклали. Однак, відповідач [PERSON] порушила зобовязання взяті на себе згідно з умовами кредитного договору щодо строків повернення кредиту та відсотків за його користування. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року, доданим до уточненої позовної заяви, загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 22.09.2015 року складає 13 550, 29 грн., яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 12\~428, 85 грн., а також штрафів: 500, 00 грн. - фіксована частина, 621, 44 грн. - процентна складова. Однак, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд не погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості по пені та штрафів, та вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області. Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській області від 12.10.2015 року відповідач [PERSON] з 12.11.2002 року зареєстрована за адресою: [INFO], у звязку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 22.09.2015 року складає: пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 12\~428, 85 грн.; штрафи: 500, 00 грн. фіксована частина, 621, 44 грн. процентна складова. Таким чином, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафів у сумі 500, 00 грн. та 621, 44 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми нараховані позивачем при поданні даного позову до суду станом на 22.09.2015 року. Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено, що він просить стягнути з відповідача штрафи, які нараховані відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник зобовязаний сплатити банку при порушенні ним строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, за який саме період нараховані ці штрафи відповідачу та який період вважається позивачем початком порушення відповідачем строків платежів та по якому саме з грошових зобовязань. У звязку з чим суд вважає недоведеним той факт, що штрафи були нараховані не у період дії мораторію згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 12\~428,85 грн. суд зазначає наступне. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором станом на 22.09.2015 року складає 12\~428, 85 грн. У розрахунку також зазначено, що загальна сума заборгованості по пені складала 14\~251, 51 грн., з якої: погашено пені в т.ч. списано 1\~053, 81 грн. та стягнуто за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.12.2014 року 768, 85 грн. Таким чином, залишок склав 12\~428, 85 грн. Однак, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що пеня, нарахована позивачем після введення мораторію на її нарахування, тобто після 14.04.2014 року не підлягає стягненню, а саме: 3\~347, 92 грн., яка розрахована наступним чином. За період з 16.08.2013 по 17.04.2014 кількість днів, за які нарахована заборгованість, складає 335, а сума нарахованої пені складає 1 127, 34 грн. З початку дії мораторію з 14.04.2014 по 17.07.2014 95 днів, тобто сума, яка нарахована в період дії мораторію у цей період складає 319, 70 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яка підлягає стягненню, за мінусом пені нарахованої в період дії мораторію на її нарахування, станом на 22.09.2015 року складає 9\~080, 93 грн. Разом з цим, суд враховує, що представником відповідача [PERSON] подано окрему письмову заяву про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав, щодо якої суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з п. 5.5 Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам, які є частиною кредитно-заставного договору, укладеного між сторонами, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню і додаткові відсотки за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-20цс14. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Позивач не виконує щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку з чим з 21.12.2006 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 23.09.2015 року, тобто майже через 9 років. Однак, разом з цим, суд дійшов висновку про неможливість застосування строків позовної давності з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 10.02.2010 року по справі № 2-258/2010 за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору у сумі 13\~678, 98 грн. (станом на 28.10.2009 року). Згідно з рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.12.2014 року по справі № 415/3207/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору у сумі 7\~534, 33 грн. (станом на 18.04.2013 року). Таким чином, позивач двічі звертався до суду за захистом свого порушеного права у 2009 та 2013 роках, тим самим перериваючи перебіг позовної давності як загальний, встановлений ст. 257 ЦК України, так і спеціальний, встановлений ст. 258 ЦК України, які збільшені за домовленістю сторін до 5 років. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що на момент звернення позивача до суду пятирічний строк позовної давності щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором не сплив, у звязку з чим в даному випадку наслідки спливу позовної давності застосуванню не підлягають. Щодо заперечень представника відповідача з приводу того, що кредитний договір № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року є розірваним з 21.02.2010 р. - з дати набрання законної сили рішення Лисичанського міського суду Луганської області № 2-258/10 від 10.02.2010 р., суд вважає їх помилковими з огляду на наступне. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Тобто, з викладеного вище суд доходить висновку про те, що раніше ухвалені судові рішення про задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» не припиняють правовідносин сторін кредитного договору № DNH4КР42390958 від 03.11.2006 року та не звільняють відповідача [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, а тим більше не є підставою для розірвання кредитного договору, оскільки закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з ухваленням судами рішень у цих правовідносинах, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № IHN93B18V6 від 23.09.2015 року про сплату судового збору у сумі 1 218, 00 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у в сумі 1 218, 00 грн.

Outcome: partial