Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що 19.08.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (право наступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] (Позивачльник) був укладений кредитний договір №11030458000 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20700,00 швейцарських франків на строк з 19.08.2006 року до 19.08.2013 року. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договором, укладеним з [PERSON] . Також виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного Договору поруки №11030458000/П від 19.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] (Боржник), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором №11030458000 від 19.08.2006 року. Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 03.02.2016 року за ним наявна заборгованість у сумі 588\~110,00 грн. з яких: -Тіло кредиту 269\~241,83 грн.; -Відсотки 133\~968,32 грн.; -Пеня 174\~784,43 грн.; -Сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту 7\~546,42 грн.; -Сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 2\~569,00 грн. З урахуванням викладеного просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» вищезазначену заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 588\~110,00 грн. Ухвалою від 20.11.2020 року суд замінив первісного позивача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на належного позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в зв`язку з переходом до останнього права вимоги до Позичальника. Відповідач проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Так, Відповідач послався на наступні обставини. Відповідно до пункту 1.2.2. Кредитного договору Позичальник повинен повернути Банку кредит у терміни, встановлення графіком погашення кредиту, але ж не пізніше 19 серпня 2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, зокрема, вказаного Банком терміну (достроково). Пунктом 11.1 Кредитного договору передбачено, що, відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України, у випадку настання обставин, визначених п.п.2.3.,4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14 Кредитного договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення(вимоги) про дострокове повернення кредиту, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаної вимоги в результаті зміни Позичальником адреси або з інших підстав, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. У зв`язку з невиконанням відповідачем у повній мірі своїх зобов`язань, АКІБ «УкрСиббанк» 21.05.2009 року скористався своїм правом на вимагання від відповідача дострокового повернення кредиту у повному обсязі, на його адресу була направлена відповідна вимога №133-411/1127 від 21.05.2009 року, після чого було зроблено нотаріальний напис, а вимоги банку були задоволені за рахунок примусового продажу предмету застави, вказані обставини не заперечуються і позивачем. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 21.05.2009 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів. Отже, на думку відповідача, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Відповідач послався на правову позицію та висновки, викладені у Постанові Верховного суду України від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16, а також в повій мірі узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (пр. №14-10цc18). Відповідач зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 05 лютого 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. В частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя відповідач також заперечував зазначивши наступне. Пунктом 3.1 Договору поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін. Згідно пункту 3.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по Кредитному договору. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки: Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором встановлений до 19 серпня 2013 року. Закінчення строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. Відповідач в обґрунтування своєї позиції послався на правову позицію та висновки, викладені в Постанові Верховного суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662пс15. У справі, яка розглядається, з урахуванням зазначених норм матеріального права, відсутні підстави для стягнення з [PERSON] як з поручителя будь-яких сум за договором поруки, оскільки вимогу до поручителя про повернення боргових сум Позивач пред`явив значно пізніше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов`язання, а саме 05 лютого 2016 року. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.08.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №11030458000, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 20700,00 швейцарських франків на строк з 19.08.2006 року до 19.08.2013 року. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось порукою відповідно до укладеного Договору поруки №11030458000/П від 19.08.2006 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» і [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] (Боржник), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором №11030458000 від 19.08.2006 року. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договором, укладеним з відповідачем. Згодом Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, укладеними з відповідачами. Відповідачі умови кредитного договору належним чином не виконували, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно розрахунку, не спростованого відповідачами, станом на 03.02.2016 року була наявна заборгованість у сумі 588110,00 грн., з яких тіло кредиту 269241,83 грн.; відсотки 133968,32 грн.; пеня 174784,43 грн.; сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту 7546,42 грн.; сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 2 569,00 грн. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1.2.2. Кредитного договору Позичальник повинен повернути Банку кредит у терміни, встановлення графіком погашення кредиту, але не пізніше 19 серпня 2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, зокрема, вказаного Банком терміну (достроково). Пунктом 11.1 Кредитного договору передбачено, що відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України, у випадку настання обставин, визначених п.п.2.3.,4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14 Кредитного договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаної вимоги в результаті зміни Позичальником адреси або з інших підстав, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем у повній мірі своїх зобов`язань, АКІБ «УкрСиббанк» 21.05.2009 року скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту у повному обсязі, на його адресу була направлена відповідна вимога №133-411/1127 від 21.05.2009 року, після чого було зроблено нотаріальний напис, а вимоги банку були задоволені за рахунок примусового продажу предмету застави. Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються матеріалами справи, а саме постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №19769812 від 15.06.2010 року з виконання виконавчого напису № 616 від 24.03.2010 року, про стягнення з Відповідача на користь АТ «УкрСиббанка» 120584,38 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме автомобіль SKODA OCTAVIA, д.н. [NUMBER] , постанова ВП №19769812 від 27.09.2011 року про зняття арешту з майна боржника, відповідно до якої предмет застави був реалізований на аукціоні 20.09.2011 року. Таким чином, АТ «УкрСиббанк» фактично скористалося своїм правом на пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, що змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Вказана правова позиція повністю підтверджується висновками, викладеними у Постанові Верховного суду України від 09 листопада 2016 року по справі № 6-2251 цс16, а також в повій мірі узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (пр. №14-10цс18). За частиною 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пред`явивши 21.05.2009 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, який виходячи з п. 11.1 Кредитного договору, настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги), а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з 01.07.2009 року. Відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 05.02.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. З огляду на наведене, ПАТ «Дельта Банк», яке згодом було замінене ТОВ «Вердикт Капітал», було пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування та відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З урахуванням наведеного, не підлягають задоволенню і позовні вимоги до поручителя [PERSON] . Пунктом 3.1 Договору поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін. Згідно пункту 3.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по Кредитному договору. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки: Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Закінчення строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. Строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором встановлений до 19 серпня 2013 року. Як встановлено судом, АТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом на пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, що змінило строк виконання зобов`язання до 01.07.2009 року, кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя, звернувшись з позовом лише 05.02.2016 року. Таким чином, у зв`язку з припиненням поруки вимога до поручителя не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed