Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 11 травня 2010 року між ними та [PERSON] укладений кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязувався щомісяця виконувати свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Всупереч умовам договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту 7141,52 грн., по процентам за користування кредитом 5905,65 грн., за пенею та комісією 400 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 672,36 грн., загальна сума заборгованості складає 14619,53 грн., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того просять стягнути з відповідача 1600 грн. сплаченого судового збору. Позивач ПАТ «Приватбанк» свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надали до суду заяву з проханням справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та відповідач пояснив, що дійсно 11.05.2010 року отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит в розмірі 4700 грн., проте кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» не підписував. В 2010 році в ПАТ КБ «Приватбанк» оформляв пенсійну картку, можливо при її оформленні і підписав анкету на отримання кредиту. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» з умовами та Правилами надання банківських послуг його не ознайомлював та він їх не підписував, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України. На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). На підтвердження існування між сторонами кредитних зобов'язань та підставності заявленого позову банком надано заповнену та підписану відповідачем [PERSON] 11 травня 2010 року Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку/а.с.9/. Зі змісту такої Анкети-заяви /а.с.9/ вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, зі змісту Анкети-заяви вбачається, що [PERSON] виявив бажання отримати послугу банка у вигляді отримання кредитного ліміту за платіжною карткою Кредитка «Універсальна». Проте зобов'язання за вказаним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.07.2017 року, згідно розрахунку позивача, має заборгованість перед позивачем за кредитним договором у сумі 14619,53 грн., де заборгованість по тілу кредиту 7141,52 грн., по процентам за користування кредитом 5905,65 грн., за пенею та комісією 400 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 672,36 грн./а.с.5-8/. Відповідач в свою чергу, будь-які докази на спростування обставин, пов'язаних з укладенням договору між сторонами, розміру нарахованої позивачем кредитної заборгованості та підставності вимог щодо її стягнення суду не надав. При цьому відповідач, зазначаючи про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, не врахував, що обов'язок по доведенню таких обставин покладається на сторони. При цьому, банк повинен довести факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості, а клієнт банку має спростувати доводи банку та довести протилежне. Неможливість спростування/доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в суді знайшов підтвердження факт укладення 11.05.2010 року кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу кредит, а останній в свою чергу зобовязувався щомісяця виконувати свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, однак взяте на себе зобовязання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка і підлягає стягненню з відповідача. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така ж правова позиці висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Отже, враховуючи вищезазначене в частині вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] на користь банку штрафів за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 1172,36 грн. слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial