Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 174 914,09 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідно до укладеного договору № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] останній отримав кредит у розмірі 45\~854.87 грн. на термін до 17.04.2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В ході виконання кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти, однак не проводив сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків, а тому станом на 01.03.2016 року виникла заборгованість в розмірі 174 914, 09 грн., що складає: 19\~708, 22 грн. - заборгованості по сумі виданого кредиту; 146\~638,53 грн. пеня за несвоєчасність иконання зобов'язань за договором; 250, 00 грн. штраф (фіксована частина); 8\~317, 34 грн. штраф (процентна складова). В судові засідання представник позивача не зявлявся, неодноразово скеровував до суду заяви про підтримку позовних вимог та розгляд справи без участі представника позивача та про розгляд справи в заочному провадженні. Ухвалою суду від 20 липня 2017 року витребувано у позивача додаткові документи, необхідні для проведення судової економічної експертизи. Ухвалами суду від 16 листопада 2017 року та 22 січня 2018 року визнано участь представника позивача у судовому засіданні обов'язковою. Однак, жодна з вищевказаних ухвал суду позивачем виконана не була. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Для вирішення спору і визначення достовірності розміру заборгованості по тілу кредиту, відсоткох та неустойці просив призначити у справі судову економічну експертизу. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 45\~854.87 грн. на термін до 17.04.2013 р. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідачповинен надати Банку грошовікошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за договором № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р. станом на 04.03.2016 р. така складає 174\~914, 09 грн. (а.с. 4-6). Для вирішення спору і визначення достовірності розміру заборгованості по тілу кредиту, відсоткох та неустойці відповідач просив призначити у справі судову економічну експертизу.\~ В рамках вказаної цивільної справи судом ухвалою від 08.12.2016 року було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту [PERSON] Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про судову експертизу»\~судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Згідно\~ст.3 Закону України «Про судову експертизу»\~судово-експертна діяльність здійснюється на\~\~принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження. На виконання ухвали суду про призначення судової економічної експертизи експертом подано клопотання згідно ст. 53 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент призначення та проведення експертизи) та п. 1.13 Інструкції про призначеня та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 про надання додаткових документів, необхідних для формування висновків. Ухвалою суду від 20 липня 2017 року витребувано у позивача додаткові документи необхідні для проведення судової економічної експертизи, а саме: - первинні документи позичальника [PERSON] щодо здійснення ним сплат по погашенню заборгованості по кредитному договору № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р.; - виписки з розрахункових рахунків [PERSON], відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» для обслуговування кредитно-заставного договору № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р. в тому числі і транзитного рахунку 29093052542253; - первинні платіжні документи по виплаті грошових коштів Позичальнику чи надходженню грошових коштів від Позичальника на них; - положення про кредитування ПАТ КБ «Приватбанк»; - додаток № 1 до кредитно-заставного договору № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р. графік погашення кредиту по кредитному договору № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р.; - заявки ПАТ КБ «Приватбанк» на резервування грошових коштів у відповідності до п. 5.1 кредитно-заставного договору № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р.; - кредитну історію [PERSON]. Вимоги ухвали суду від 20.07.2017 р. про витребування доказів позивачем не виконані, та як наслідок, судова економічна експертиза призначена в рамках вказаної цивільної справи ухвалою суду від 08.12.2016 року проведена не була. Згідно п. 10 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Ухвалами суду від 16 листопада 2017 року та 22 січня 2018 року визнано участь представника позивача у судовому засіданні обов'язковою. ПАТ КБ «Приватбанк» представника в судові засідання не скерував. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження існування зазначеної у розрахунку заборгованості за договором № IFL0AL51770026 від 18.04.2008 р. Також, при зверненні позивача до суду, ними був наданий розрахунок заборгованості відповідача (а.с.4-6). Проте, даний розрахунок банку не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взятий судом до уваги, оскільки не містить інформації щодо розрахунку заборгованості, що утворилася по тілу кредиту та розрахунку відсотків. В ній не зазначено дати та розміри погашення кредиту та відсотків по кредиту, з посиланням на відповідні платіжні документи, не зазначені періоди за які нараховані відсотки. Водночас, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. При цьому, наданий позивачем розрахунок (а.с.4-6), на думку суду, не може бути віднесений до документів первинної бухгалтерської документації. Відповідно до положень\~ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до\~ст.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із врахуванням доказів, які надані сторонами, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно вимог\~статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed