Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Староміський відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, в якій просило звільнити з-під арешту, накладеного 10.04.2015 року в рамках виконавчого провадження №47183848 Староміським ВДВС Вінницького міського управління юстиції, іпотечне майно, а саме квартиру, загальною площею 42,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.01.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договорів №VIН0GK02020460, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 9800,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19.01.2005 року укладено договір іпотеки, згідно з п. 6 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить останньому на праві власності на підставі договору-купівлі продажу. 10.04.2015р. державним виконавцем Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ при примусовому виконанні виконавчого провадження №47183848 про стягнення заборгованості з [PERSON] накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки. Таким чином, позивач вважає, що оскільки договір іпотеки був укладений 19.01.2005 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно 10.04.2015 року, тобто пізніше ніж укладено договір іпотеки, позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження перед іншими кредиторами, так як всі інші обтяження на спірне майно нерухоме майно були накладені значно пізніше. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву (а.с. 63-64) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася посилаючись на те, що право на звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна, однак квартира [ADDRESS] ПАТ КБ «Приватбанк» не належить, а є власністю [PERSON], так як за ним вона зареєстрована, а тому у позивача у відсутнє право звертатися з даним позовом до суду. Третя особа - Староміський відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області повноважного представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 19.01.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №VIН0GK02020460. Предметом даного договору є надання банком позичальнику - відповідачу [PERSON] кредитних коштів у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 10378,00 доларів США на наступні цілі: купівлю нерухомості у сумі 9800,00 доларів США, а також 307,00 доларів США на сплату страхових платежів та 271,00 доларів США - особисте страхування, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення по 17.01.2010 року включно. (а.с. 5-10) В забезпечення виконання зобов'язань з вищевказаним кредитним договором №VIН0GK02020460, 19.01.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до п. 6 якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О., зареєстровано в реєстрі під №4035.(а.с. 13-16) Вказані обставини визнаються сторонами та в силу частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015р. у справі №127/27367/14-ц, яке набрало законної сили 16.02.2015 року, з [PERSON] (20.09.1960 р. н., ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) стягнуто заборгованість по кредитному договору № VIН0GK02020460 від 19.01.2005 року в розмірі 7162,78 доларів США, що за курсом 13,22 грн. за один долар США встановленим службовим розпорядженням Національним банком України від 20.08.2014 року складає 94 691,95 грн. а також 946,92 грн. у відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору. (а.с. 80-81) Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Кадученко М.О. від 10.04.2015 року серії ВП №47183848, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №127/27367/14, виданого 02.03.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 95638,87 грн.(а.с. 17) Разом з тим, 10.04.2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Кадученком М.О. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON]. (а.с. 82) Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як зазначено вище та встановлено судом, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 19.01.2005 року укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 13-16) У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору №VIН0GK02020460 від 19.01.2005 року в розмірі 7162,78 доларів США, що за курсом 13,22 грн. за один долар США встановленим службовим розпорядженням Національним банком України від 20.08.2014 року складає 94 691,95 грн. (а.с. 80-81) Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Судом встановлено, що нерухоме майно - квартира, загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], передана в іпотеку банку 19.01.2005 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно винесені 10.04.2015 року, тобто пізніше ніж укладено договір іпотеки. Таким чином, оскільки іпотекодержателем майна, а саме квартири, загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], являється ПАТ КБ «Приватбанк», останній має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до частини 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакція, що діяла на час винесення постанови державного виконавця про накладення арешту на квартиру та на час звернення позивача до суду з даним позовом) про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому булла надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника ; у випадках незавершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно з частино 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що позивач є обтяжувачем з вищим пріоритетом та відповідно має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, суд вважає вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо звільнення майна з-під арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання ж представника відповідача на те, що у позивача у відсутнє право звертатися з даним позовом до суду, оскільки банк не є власником оспорюваного майна, не заслуговують на увагу та судом до уваги не приймаються, оскільки такі твердження суперечать положенням Закону України «Про іпотеку» та статті 54 Закону України «Про виконавче рповадження». З урахуванням вимог статті 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved