Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 03.10.2014 року звернулось в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.09.2015 р., просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., в розмірі 44 984,87 доларів США, що за курсом 13.13. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.08.2014 р., складає 590 651,35 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 48.80 кв.м, житловою площею 27.50 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за ціною, визначеною договором між сторонами, а у випадку недосягнення такої згоди - за ціною, визначеною в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності; виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири - предмету іпотеки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору № LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., [PERSON] отримала кредит в розмірі 73 750 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 13.03.2013 р. Сторонами 02.03.2012 р. та 18.01.2012 р. були укладені Додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до умов яких, новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить 15,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 10.02.2020 року. Згідно умов вищезазначеного кредитного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитним договором, відсотків, комісії, а також інших витрат. У порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість 44 984,87 доларів США, яка складається із: 31 831,15 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 901,19 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 139,12 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 953,14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 19,04 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 141,23 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки № LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., відповідно до якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 48.80 кв.м, житловою площею 27.50 кв.м, за адресою: [ADDRESS], яка належить останній на праві власності, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 505 000 грн. Відповідно до довідки ЛКП «Житловик-С», у квартирі [ADDRESS], окрім відповідача [PERSON], зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] Договором іпотеки, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON], передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація [PERSON] та [PERSON] у квартирі є порушенням умов цивільно-правового договору та є неправомірною. З покликанням на норми ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», які передбачають право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також ст. 109 ЖК України, якою передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. В судовому засіданні 25.12.2015 р. відповідачем [PERSON] подану зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, в якому позивач просить: захистити її порушені права споживача за кредитним договором, визнавши неправомірними дії відповідача по зміні в односторонньому порядку умов кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., а саме збільшення з 26.10.2008 р. розміру відсоткової ставки за користування кредитом до 15,12 % річних; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок суми заборгованості за відсотками за користування кредитом, за основною сумою боргу та нарахованими у зв'язку з цим штрафними санкціями (штраф, пеня) за кредитним договором №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., починаючи з 26.10.2008 р. по 02.03.2012 р. (дату укладення Додаткової угоди про збільшення процентів) та зарахувати внесену нею різницю коштів по відсотках, яка виникла внаслідок одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитом, в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту; скасувати усі штрафні санкції, які виникли через неправомірні дії по збільшенню процентної ставки за користування кредитними коштами; визнати недійсним п. 8.4 кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. у зв'язку із його невідповідністю п.5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; визнати недійсними Додаткову угоду №1 від 02.03.2012 р. до кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. та Додаткову угоду №2 до кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. у зв'язку із недотриманням вимог ст.1055 ЦК України щодо обов'язкової письмово форми правочину. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] покликається на те, що відповідно до кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., дійсно їй було надано кредитні кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» та в момент укладення договору була обумовлена відсоткова ставка в розмірі 12 % річних, нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом, які вона сплачувала. Проте, як їй стало відомо у жовтні 2014 року із тексту позовної заяви, Банк в односторонньому порядку, без дотримання обумовлених у кредитному договорі умов, за якими можливе збільшення процентної ставки, з 26.10.2008 року збільшив розмір процентної ставки, що, в свою чергу, потягло безпідставне нарахування заборгованості за відсотками, штрафами, пені, що стало підставою для звернення із позовом Банку до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Із долученого до позовної заяви розрахунку Банку вбачається, що з 26.10.2008 р. відсоткова ставка змінилась із 12% річних до 15,12%, тобто на 3,12 %. Позивач вважає такі дії Банку неправомірними, оскільки домовленості про підвищення процентної ставки між сторонами не було досягнуто, жодної Додаткової угоди до кредитного договору не укладалось, право Банку на одностороннє збільшення відсотків не дотримано. Зокрема, право Банку на одностороннє збільшення процентної ставки за кредитом, відповідно до п.2.3.1. Кредитного договору, було можливе лише при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше, ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного кредитного договору та зміні облікової ставки НБУ, проте вказані умови були відсутні. Окрім цього, всупереч п.2.3.1 кредитного договору, позивачу не було направлено Банком письмове повідомлення про зміну розміру процентної ставки, а також повідомлення про дату вступу в чинність підвищеної ставки. Також зазначає, що в матеріалах кредитної справи відсутній будь-який документ, який би підтверджував правомірність підвищення процентної ставки з 26.10.2008 р. Вказує, що твердження представника Банку про те, що умови Додаткової угоди №1 від 02.03.2012 р., якою збільшено процентну ставку за кредитом, повинні застосовуватись з дати укладення кредитного договору - 13.03.2008 р., не відповідають чинному законодавству, а також самому тексту Додаткової угоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним п. 8.4 кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., [PERSON] покликається на те, що укладаючи кредитний договір, Банк зобов'язаний дотримуватись Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо, всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Позивач вважає, що п.8.4. кредитного договору є несправедливим, оскільки вона сплачує пеню 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, що є непропорційно великою сумою компенсації у разі невиконання зобов'язань. Щодо визнання недійсними Додаткової угоди №1 від 02.03.2012 р. до кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. та Додаткової угоди №2 до кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. зазначає, що такі слід визнати недійсними, оскільки при укладенні таких не було дотримано вимог ст. 1055 ЦК України щодо обов'язкової письмової форми правочину. Зокрема зазначає, що у вказаних Додаткових угодах від імені Банку вчинений факсимільний підпис Голови Правління Банку, окрім цього, печатка Банку відтворена технічними друкованими засобами, що суперечить ст. 207 ЦК України. 20.01.2016 р. до суду надійшла позовна заява третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій останній просить визнати недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS], що був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.03.2008 р., у зв'язку з відсутністю його нотаріально посвідченої згоди на укладення такого договору, як співвласника предмета іпотеки. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що вищевказана квартира була придбана його дружиною, шляхом укладення договору купівлі-продажу від 13.03.2008 р., під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, а відтак квартира [ADDRESS] є об'єктом їх спільної сумісної власності. Покликається на ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників, а враховуючи те, що такої згоди він, як співвласник, не надавав, договір іпотеки слід вважати недійсним. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, просить такі задовольнити. В задоволенні зустрічного позову та в задоволенні позову третьої особи просить відмовити за безпідставністю. Пояснення представника відповідають змісту первісної позовної заяви, письмовим додатковим поясненням, письмовим запереченням проти зустрічного позову та позову третьої особи. Додатково представник заявив про застосування строків позовної давності щодо подання зустрічного позову [PERSON], так як позовна давність становить три роки, кредитний договір укладений у 2008 році, а позивач звернулась до суду за захистом своїх прав лише у 2015 році. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просять відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. В судовому засіданні надали пояснення, що відповідають змісту зустрічної позовної заяви, а також їх письмовим поясненням. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу у його відсутності, вимоги заявленої ним позовної заяви підтримує в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тертична Наталія Іллівна в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно із ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 73 750 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 13.03.2013 р. Між сторонами вказаного кредитного договору 02.03.2012 р. та 18.01.2012 р. укладені Додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до умов яких, новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить 15,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 10.02.2020 року. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В забезпечення виконання умов кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] уклали договір іпотеки № LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 48.80 кв.м, житловою площею 27.50 кв.м, за адресою: [ADDRESS], яка належить останній на праві власності. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, зокрема, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати. Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість [PERSON] перед Банком за кредитним договором становить 44 984,87 доларів США, з яких: 31 831,15 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 901,19 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 139,12 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 953,14 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 19,04 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 141,23 доларів США - штраф (процентна складова). Не погоджуючись із розміром заборгованості, зокрема нарахованих відсотків, [PERSON] у зустрічному позові заявила позовну вимогу про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки з 12,00 % до 15, 12%, за період з 26.10.2008 р. по 02.03.2012 р. За умовами кредитного договору №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., на момент його укладення процентна ставка була визначена сторонами договору - 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із укладенням сторонами 02.03.2012 р. та 18.01.2012 р. Додаткових угод до кредитного договору, новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить 15,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р., Банк застосовує процентну ставку 15,12% річних, починаючи з 26.10.2008 року, однак в матеріалах справи відсутні докази про погодження збільшення процентної ставки. Відповідно до висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи №301/17 від 19.10.2017 р., дослідженням встановлено невідповідність розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо заборгованості за договором №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. (в т.ч. додатковими угодами до нього) умовам зазначеного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення заборгованості. Серед іншого, у висновку зазначено, що при нарахуванні відсотків за період з 26.10.2008 р. по 01.03.2012 р. застосовувалась ставка (15,12 %), не передбачена умовами кредитного договору, що свідчить про утримання з Позичальника додаткових нарахувань по процентах, які збільшують фактичну вартість кредиту. Судовий експерт у висновку зазначає, що в межах наявних матеріалів визначити дійсний загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. станом на 12.08.2014 р., із зазначенням суми заборгованості за основним боргом, заборгованістю за процентами, неустойкою (штраф, пеня), не видається за можливе, оскільки не встановлено документальних підтверджень заборгованості по кредиту за договором. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав пояснення про те, що збільшення процентної ставки проводилось з відома [PERSON], якій було надіслано відповідне повідомлення, після якого остання не висловлювала будь-яких заперечень та продовжувала сплачувати кредитні кошти. Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк», адресованого [PERSON], №20.1.2/6-32410843 від 25.07.2008 р., останню повідомлено про підстави зміни та розмір процентної ставки за кредитним договором №LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. Вирішуючи питання про належність такого повідомлення, суд бере до уваги, що належним повідомленням боржника щодо підвищення процентної ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином. На підтвердження доведеності цього факту, слід використовувати положення ЦПК України, що стосується процедури направлення повісток і повідомлень (так зване локальне доказування). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність банком належності повідомлення боржника про збільшення процентної ставки. Згідно із п. 2.3.1 укладеного сторонами кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше, ніж на 10% у порівнянні з курсом США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшується ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Разом з тим, частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла як на момент укладення кредитного договору так і на момент підвищення відсоткової ставки до 13,20 відсотків річних), було передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і покликання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на ті обставини, що [PERSON] продовжувала вносити платежі за кредитом і після збільшення відсоткової ставки, що свідчить про її обізнаність у підвищенні відсоткової ставки та така добровільно прийняла пропозицію банку. Вказані вище обставини підтвердженні і висновком судово-економічної експертизи від 19.10.2017 року, відповідно до якого при нарахуванні відсотків за період з 26.10.2008 р. по 01.03.2012 р. застосовувалась ставка (15,12 %), не передбачена умовами кредитного договору, що свідчить про утримання з Позичальника додаткових нарахувань по процентах, які збільшують фактичну вартість кредиту. Отже, з цих підстав до зазначених правовідносин положення ч.2 ст.642 ЦК України застосуванню не підлягають, відтак відповідно до вимог ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зміна відсоткової ставки в односторонньому порядку є недійсною, а тому слід визнати неправомірними дії банку щодо збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором № LVH1GK0000000016 від 13.03.2008 р. з 12,00 % до 15,12 % за період з 26.10.2008 року по 01.03.2012 року та зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором за період з 26.10.2008 року по 01.03.2012 р. з врахуванням відсоткової ставки - 12,00%. Заява представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування до вимог зустрічного позову [PERSON] наслідків пропуску строків позовної давності та відмову у позові з цих підстав задоволенню не підлягає, з врахуванням такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як пояснила відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник, укладаючи 13.03.2008 р. кредитний договір, позичальник розраховував на добросовісну поведінку Банку, не передбачала і не могла передбачити приховування реальної процентної ставки за кредитом, жодного разу не отримувала з Банку будь-яких повідомлень про зміну процентної ставки, а тому дізналась про порушення свого права лише після звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості 03.10.2014 р. Банком не надано суду доказів протилежного, тому

Outcome: partial