Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що надає відповідачу послуги з електропостачання, підтвердженням чого є відкритий на імя останнього особовий рахунок №2144010. Станом на 24.03.2015 року відповідач має заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1096 грн. 36 коп., що виникла за період з 01.06.2012 року по 24.03.2015 року. Відповідач має 50% пільгу з оплати згідно Закону України «Про міліцію» та нарахування проводяться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року. В звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1096 грн. 36 коп. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що він та члени його сімї (дружина та повнолітня донька) відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію» мають право на 50% знижку з оплати за послуги, що надають позивачем. В звязку з чим, оплата цих послуг ним проводилась в розмірі 50% від виставлених рахунків. Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачем надаються послуги з електропостачання за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Леніна,14/10, де зареєстровані та проживають відповідач [PERSON] та члени його сімї дружина [PERSON] та повнолітня донька [PERSON] На імя відповідача відкрито особовий рахунок №2144010. Відповідач є пенсіонером МВС України, звільнений від служби за хворобою та має право на пільги відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію». Згідно виписки по вказаному особовому рахунку відповідач має заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1096 грн. 36 коп., що виникла за період з 01.06.2012 року по 24.03.2015 року. Нарахування послуг за спожиту електричну енергію проводиться позивачем відповідно до , з урахуванням 50% пільги, за розрахунком: 90 квт/г на місяць + 30 квт/г на кожну особу, тобто 120 квт/г, з яких 50% - 60 квт/г на місяць не підлягають оплаті, а решта спожитої електроенергії підлягає оплаті в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не погоджувався з вказаним розрахунком, посилаючись на те, що він та всі члени його сімї, що проживають в квартирі, відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію» мають право на 50% знижку з оплати послуг з електропостачання та відповідно до вказаної пільги ним здійснюється розрахунок та оплата послуг. Норми споживання житлово-комунальних послуг, у межах яких надаються пільги на їх оплату, були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 року №879 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати», яка втратила чинності, в звязку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», яка набрала чинності з 01.10.2014 року. Відповідно до ч.4 ст.22 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 20.12.1990 року) працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. Відповідно до ч.6 ст.22 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 20.12.1990 року) за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом. На підставі п.п.«а» і «в» п.п.1 п.68 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в ст.22 Закону України «Про міліцію» внесено зміни: частину четверту доповнено словами «в межах норм, встановлених законодавством», а частину шосту доповнено словами «якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 ці зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Ухвалюючи це рішення, Конституційний Суд України, ґрунтуючись на правових позиціях Суду, висловлених ним у Рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання законів при підготовці, прийнятті та введенні в дію Закону України «Про Державний бюджет України», яким повинні регулюватися лише правовідносини зі встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні відносини, а тому Закон України «Про Державний бюджет України» не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. У зв'язку із цим Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що: «Зупинення Законом про Державний бюджет України дій інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачених законами України, не відповідає ст.ст.1,3, ч.2 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст.19, ст.ст.21,22, п.1 ч.2 ст.92, ч.ч.1,2,3 ст.95 Конституції України». Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя в законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини та громадянина. У разі необхідності зупинення дій законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватись інші закони. Згідно із ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином спірні правовідносини сторін, які виникли з приводу забезпечення державою соціального захисту відповідача, як працівника міліції, та членів його сімї у вигляді надання їм 50% знижки з оплати житлово-комунальних послуг регулюються нормою ч.4 ст.22 Закону України «Про міліцію» в редакції від 20.12.1990 року, яка не містить положень про обсяги чи розміри пільгового споживання електричної енергії. Статтею 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов'язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України. Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Статтею 1 вказаного Закону визначено, що соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами. Згідно ст.4 Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» нормативи споживання - розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг. Згідно ст.5 Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України. Статтею 9 цього Закону передбачено, зокрема, встановлення державою нормативів користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги. Згідно ст.21 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» нормативи фінансування встановлюються під час прийняття Закону України про Державний бюджет України на поточний рік, а також під час формування бюджетів соціальних фондів. Відповідно до ст.95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України. Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій (Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп 2007 у справі про соціальні гарантії). Відповідно до ст.96 Конституції України Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період. У Рішенні від 27.11.2008 року №26-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що положення ч.3 ст.95 Конституції України щодо прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, ст.46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну та видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними. З огляду на зазначене Конституцій Суд України в Рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 визнав принцип збалансованості бюджету як один із визначальних поряд з принципами справедливості та пропорційності (розмірності) у діяльності органів державної влади, зокрема, в процесі підготовки, прийняття та виконання державного бюджету на поточний рік. Пунктом 11 ч.1 ст.40 Бюджетного кодексу України встановлено, що предметом регулювання закону про Державний бюджет України є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету. Таким чином, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави та повинні надаватися в порядку й розмірах, передбачених відповідними нормативними актами - законами України «Про Державний бюджет» і відповідними постановами Кабінету Міністрів України. На залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави вказав Конституційний Суд України й у своїх рішеннях від 19.06.2001 року №9-рп/2001 та від 08.10.2008 року №20-рп/2008. Аналогічні положення відображені у ст.22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави; а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов'язок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (ст.2). У рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини» від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії). Частиною 5 ст.51 Бюджетного кодексу України передбачено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні дітьми (до 18 років); неодружені повнолітні дітьми, визнані інвалідами з дитинства І та ІІ групи або інвалідами І групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни І групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклування громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Отже, спірні правовідносини врегульовані спеціальними законодавчими актами, одним з яких є Бюджетний кодекс України, що і визначає поняття складу сім'ї пільговика, оскільки видатки на фінансування таких витрат здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, а якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Бюджетному кодексі України, застосовуються відповідні норми цього Кодексу (ст.4 Бюджетного кодексу України). В звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку що нарахування сплати за послуги з електропостачання проводились позивачем у відповідності до діючого законодавства. Згідно із ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно - правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357. Згідно п.п.1.9,21 Правил, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі Показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Відповідно до п.п.20,22 Правил, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Оплата спожитої електричної енергії може здійснюватись: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником; за карткою попередньої оплати. Відповідно до п.48 Правил, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Згідно наданої виписки по особовому рахунку та довідки від 28.05.2015 року заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію за період з 01.06.2012 року по 24.03.2015 року становить 1096 грн. 36 коп. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1096 грн. 36 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачений останнім при подані позовної заяви судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved