Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 17.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №4279-067/08Р, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 61100 грн. строком до 17.09.2015 року та сплатою 19,49% річних. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 17.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №4279-067/08Р, згідно якого остання зобовязалась нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором. Оскільки позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались, станом на 27.05.2015 року виникла заборгованість в сумі 115007 грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 53820 грн. та заборгованість за процентами в сумі 61187 грн. Крім того за порушення термінів повернення кредиту та процентів банком у відповідності до умов кредитного договору нарахована пеня в сумі 124115 грн. 50 коп., з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 56372 грн. 09 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів в сумі 67743 грн. 41 коп. В звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку зазначену вище заборгованість та судові витрати по справі. В наданому клопотанні представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. В звязку з не проживанням за місцем реєстрації (а.с.46,51,58), викликався судом у відповідності до положень ч.9 ст.74 ЦПК України. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності. Перевіривши викладені в позовній заяві доводи. заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що17.09.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4279-067/08Р, за умовами п.п.1.1,1.2 якого останньому було надано кредит в сумі 61100 грн., зі сплатою 19,49% річних та на строк до 17.09.2015 року. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 17.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №4279-067/08Р, згідно умов п.1.1 якого остання зобовязалась нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором. Згідно наданого до позову розрахунку вбачається, що відповідачем [PERSON], як позичальником, умови кредитного договору щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту та процентів за користування останнім, належним чином не виконувались. В звязку з чим, станом на 27.05.2015 року виникла заборгованість в сумі 115007 грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 53820 грн. та заборгованість за процентами в сумі 61187 грн. Крім того за порушення термінів повернення кредиту та процентів банком у відповідності до умов п.10.1 кредитного договору нарахована пеня в сумі 124115 грн. 50 коп., з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 56372 грн. 09 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів в сумі 67743 грн. 41 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А згідно абз.1 ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконан-ня починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визнача-ється календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251,252 ЦК України). Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України). Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Відповідна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 року в справі №6-116цс13, яка в силу положень ст.360-7 ЦПК України враховується судом при розгляді даної справи. Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з тексту кредитного договору, умови останнього не містять застережень щодо збільшення строку позовної давності. Згідно умов п.п.4.4,4.5 кредитного договору та графіка погашення платежів по кредиту, що є додатком до кре-дитного договору, сторони погодили, що позичальник зобовязався погашати кредит та проценти за користування останнім шляхом здійснення щомісячних платежів. З наданого до позову розрахунку вбачається, що останні платежі щодо погашення кредиту та процентів позичальником було здійснено, відповідно, в липні та червні 2009 року. З позовом до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся згідно штемпелю на поштовому конверті 28.08.2015 року. За вказаних обставин, враховуючи подану відповідачкою [PERSON] заяву про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами підлягають частковому задоволенню та з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача слід стягнути вказану заборгованість в межах трирічного строку позовної давності, тобто з 01.09.2012 року (враховуючи дату подачі позову 28.08.2015 року та обовязок позичальника здійснювати щомісячні платежі до 10-го числа наступного місяця), що згідно розрахунку заборгованості становить 52836 грн. 61 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 24024 грн. (58240 грн. заборгованості по кредиту 7280 грн. сплачених коштів 26936 грн. нарахованих поза межами строку позовної давності), заборгованість по відсотках в сумі 28812 грн. 61 коп. (70015 грн. 45 коп. заборгованості по процентам 8828 грн. 45 коп. сплачених процентів 32374 грн. 39 коп. нарахованих поза межами строку позовної давності процентів). В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності. В частині заявлених позовних вимог про стягнення пені в сумі 124115 грн. 50 коп., з яких: пеня за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 56372 грн. 09 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів в сумі 67743 грн. 41 коп., суд враховує, що згідно наданого до позову розрахунку, розмір пені розрахований позивачем за період починаючи з березня 2009 року по травень 2015 року, тобто поза межами спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки, яка відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України становить один рік та про застосування якої було заявлено відповідачкою. Крім того, вказана пеня нарахована позивачем на підставі п.10.1 кредитного договору, умовами якого визначено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п.1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Згідно ст.1 вказаного Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. А відповідно до ст.3 Закону встановлено, що розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову щодо стягнення з відповідачів пені слід відмовити повністю: в частині стягнення пені за період до 28.08.2014 року в звязку із пропуском строку позовної давності, а в частині вимог про стягнення пені за період після 28.08.2014 року як таких, що не ґрунтуються на положення ч.3 ст.6 ЦК України та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 528 грн. 36 коп. по 264 грн. 18 коп. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial