Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось в травні 2015 року в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та повернення понесених судових витрат по справі. У позовній заяві зазначено, що 01.11.2006р. між Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір №1728 pv-06 за умовами якого відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 30000 доларів США, зі сплатою 15% річних, а з 01.09.2008р. 16% річних, з кінцевим терміном повернення до 01.11.2021р. В забезпечення зобовязань між сторонами також був укладений договір іпотеки від 01.11.2006р., за яким передано в іпотеку квартиру, на яку просить звернути стягнення позивач. Рішенням суду від 23.05.2012р. через невиконання кредитних зобовязань було стягнуто з позичальника 566 744.2 грн. Однак, в звязку з невиконанням даного рішення суду, в рахунок заборгованості за даним кредитним договором в сумі 3 415 254.58 грн. позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки визначеним у позові способом та ціною, а також примусово виселити відповідача. В подальшому в судовому засіданні 02.08.2016р. представник позивача залишила без розгляду вимогу про виселення з предмету іпотеки. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача позов не визнали, вказали на відсутність порушення прав позивача, оскільки відбулося переуступлення права вимоги до Державної іпотечної установи, тому вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є безпідставними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2006р. між Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір №1728 pv-06 за умовами якого відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 30000 доларів США, зі сплатою 15% річних, а з 01.09.2008р. 16% річних, з кінцевим терміном повернення до 01.11.2021р. (а.с.5-6). Згідно ст..14 ЦК України цивільні обов»язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. В звязку з порушенням позичальником зобовязань, рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.05.2012 року було вирішено стягнути заборгованість станом на 14.05.2012 року в сумі 566 744.2 грн. (а.с.7). Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.11.2012 року рішення суду першої інстанції було скасовано в частині стягнення заборгованості по пені, зменшивши суму до 20 000грн. з 226 487.5 грн., в решті рішення залишено без змін (а.с.63-65). Дане рішення набрало законної сили, предявлено стягувачем до примусового виконання. Однак, як обґрунтовував вимоги позивач, в звязку з невиконанням даного рішення суду, в рахунок заборгованості за даним кредитним договором в сумі 3 415 254.58 грн., з яких неустойка нарахована банком 2 159 736.31грн. згідно поданого розрахунку (а.с.10-22), позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки визначеним у позові способом та ціною. При цьому, позивач приховав у позові дані того, що рішенням суду апеляційної інстанції було значно зменшено суму боргу, яка ввійшла в суму заборгованості наведеної позивачем в даному позові. Так, судом встановлено що в забезпечення кредитного зобовязання, що виникло на підстав кредитного договору, між сторонами також був укладений договір іпотеки від 01.11.2006р., посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] за №Д-1230 (а.с.4). Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира [ADDRESS], що належить відповідачу. Згідно зі ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Ч.1 ст.35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. У звязку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків користування ним, за рішенням суду, позивачем 21.01.2015 року надіслано вимогу відповідачу про добровільне звільнення квартири (а.с.8-9). Разом з тим, 11.02.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено попередньо кредитний договір, а потім Договір відступлення права вимоги №17/4-В, посвідчений нотаріально, згідно якого Державна іпотечна установа надала Банку кредит рефінансування до певного строку, який так і не було останнім повернуто. З метою забезпечення виконання зобовязань банку також був укладений Договір застави майнових прав №17/4-З. 1 Договір відступлення права вимоги №17/4-В набрав чинність 17.09.2015р., в т.ч. прав вимоги по кредитному договорі №1728 pv-06 від 01.11.2006р., та іпотечному договорі , який є предметом даного спору (а.с.66-70), реєстрація прав проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, де іпотекодержателем квартири [ADDRESS], що належить відповідачу, є Державна іпотечна установа. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок передачі прав вимоги та реєстрації таких прав, іпотекодержателем спірної квартири уже не є позивач, тому вимоги до відповідача є безпідставними. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Після дослідження доказів по справі, перед стадією судових дебатів, представник відповідача [PERSON], який брав участь у справі як представник відповідача за довіреністю від 12.06.2015 року, посвідченого ТзОВ «ЖЕО-КГД» (а.с.32), подав клопотання про стягнення з позивача судових витрат у справі за договором про надання правової допомоги від 20.05.2015р. №9 з квитанцією про оплату відповідачем 5000грн. 31.08.2016р. (а.с.71-72), однак в звязку з ненаданням доказів підтвердження розрахунку оплаченої суми до наданих послуг ([PERSON] виконаних робіт, вартість кожної послуги, тощо), суд не вважає доведеною вимогу про стягнення даної суми та можливістю судом перевірити такі витрати до наданих послуг. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 526, 530, 589-592, 610-612, 1049-1054 ЦК України,

Outcome: dismissed