Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось в суд із цим позовом. Просить суд звернути стягнення на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами загальною площею 109,1 кв.м., який розташований в [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON] для погашення заборгованості в розмірі 259593,94 грн. на користь позивача. Зобов'язати відповідача передати позивачу усі правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, необхідні для перереєстрації права власності на нерухомість в державних органах у зв'язку із виконанням рішення суду в цій справі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 135/МБ-42 на суму 20000 доларів США, зі сплатою 16% річних за його користування на строк до 05.12.2012 року. В порядку забезпечення цього кредиту сторонами було укладено договір іпотеки від 25.12.2007 року, в силу якого відповідач передав в іпотеку банку - житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами загальною площею 109,1 кв.м., який розташований в [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON]. В силу цього ж договору відповідач [PERSON] виступає майновим поручителем за зобов'язаннями [PERSON] Відповідно до п. 4.4 договору іпотеки від 25.12.2007 року, банк як іпотеко держатель вправі реалізувати своє право іпотеки шляхом звернення стягнення на нього у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому чи в певній частині. Оскільки, умови згаданого вище кредитного договору не виконувалися відповідачем, внаслідок чого станом на 12.07.2012 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 259593,94 грн., з яких заборгованість по кредиту склала 143119,38 грн., заборгованість по відсотках 83786,86 грн., заборгованість по донарахованих відсотках 699,71 грн., штраф в сумі 10403,13 грн., а також пеня в сумі 21584,86 грн. (за період з 13.07.2011р. по 11.07.2012р.) за прострочення виконання зобов'язання, що стало підставою заявлених вимог банком. Враховуючи наведене позивач просить даний позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 07.11.2014 року до участі в цій справі було залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача за довіреністю Воловецька О.Б. направила до суду клопотання, у якому просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, а позовних вимог по суті не оспорив. В матеріалах справи маються судові повістки разом із розпискою, які повернулись через відмову відповідача від їх одержання. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, а позовних вимог по суті не оспорив. Згідно ч. 8 ст. 75 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. В силу ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №135/МБ-42 для купівлі обладнання. За вказаним договором [PERSON] (позичальник) отримав у позивача (банку) кредит в сумі 20000,00 доларів США зі сплатою 16% річних за його користування на строк до 05.12.2012 року. Відповідно до п. 3.1 цього Договору позичальник в забезпечення виконання зобов'язань по даному Договору передає у заставу - житловий будинок майнового поручителя вартістю 46260 доларів США. Згідно п. 4.1.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язувався повернути кредит та сплачувати відсотки на рахунок позивача згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків щомісячно до 05 числа місяця, наступного за тим, в якому фактично були нараховані відсотки. Крім цього, в силу п. 4.1.2 цього договору [PERSON] зобов'язався сплачувати відсотки за користування цим кредитом в розмірі 16% річних щомісячно не пізніше 31 числа кожного місяця. При цьому, відсотки по кредиту за останній місяць сплачуються позивачем одночасно з повним поверненням кредиту. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В силу вимог ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. На забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору сторони уклали договір іпотеки від 25.12.2007 року, в силу якого відповідач передав в іпотеку банку - житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами загальною площею 109,1 кв.м., який розташований в [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON]. В силу цього ж договору відповідач [PERSON] виступає майновим поручителем за зобов'язаннями [PERSON] В силу п. 4.4 договору іпотеки від 25.12.2007 року, банк як іпотеко держатель вправі реалізувати своє право іпотеки шляхом звернення стягнення на нього у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому чи в певній частині. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом умови кредитного договору не виконувалися відповідачем, внаслідок чого станом на 12.07.2012 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 259593,94 грн., з яких заборгованість по кредиту склала 143119,38 грн., заборгованість по відсотках 83786,86 грн., заборгованість по донарахованих відсотках 699,71 грн., штраф в сумі 10403,13 грн., а також пеня в сумі 21584,86 грн. (за період з 13.07.2011р. по 11.07.2012р.) за прострочення виконання зобов'язання. Розмір заборгованості по кредиту на суму 259593,94 грн., стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком банку (а.с. 12). Тобто, відповідачем [PERSON] було прострочено платежі по кредиту і відсотках, що є порушенням умов кредитного договору. Тим самим, ним було порушено п. 4.1, п. 4.1.1, п. 4.1.3 та п. 4.1.4 кредитного договору та вимоги ст.ст. 526, 530, 1049 ЦК України, у відповідності до яких зобов'язання повинно виконуватись належним чином та у встановлений строк. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 1 ст. 589 ЦК України та п. 3.3.5, п. 4.5, п. 5.1 договору іпотеки (а.с. 8-11). Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. В силу п. 42 цієї ж Постанови ПВССУ суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Оскільки, відповідач та третя особа не виконували умови кредитного договору, не вносили у строк визначений договором платежів в рахунок погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог банку шляхом звернення стягнення на заставне майно, із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, що повністю відповідає вимогам п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути 2595,93 грн. судових витрат у вигляді судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду із цим позовом. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved