Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, в якому просить звільнити з-під арешту предмет іпотеки - нежиле приміщення салону-магазину, розташоване за адресою: м. Коростень вул. С. Ванцетті, 5/47, та належить на праві власності [PERSON], накладений постановами відділу державної виконавчої служби Коросте6нського міськрайонного управління юстиції (далі ВДВС Коростенського МРУЮ Житомирської області) від 05.09.2009 року, від 29.09.2010 року та 13.12.2011 року. Свої вимоги мотивував тим, що 24.12.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 100 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 22.12.2017 року. В рахунок забезпечення виконання зобов»язань за вищевказаним кредитним договором 25.12.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано нежиле приміщення салону-магазину, розташоване за адресою: м. Коростень вул. С. Ванцетті, 5/47. Обумовлена сторонами вартість предмету іпотеки складає 636\~300 грн.. Відповідачка [PERSON] порушила зобовязання за кредитним договором в частині своєчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 03.09.2014 року утворилась заборгованість в сумі 297\~877.42 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 3\~732 404.07 грн. 05.09.2010 року, 29.092010 року та 13.12.2011 року ВДВС Коростенського МРУЮ було накладено арешт на все майно відповідача , в тому числі і на предмет договору іпотеки нежиле приміщення салону магазину, який розташований за адресою: м. Коростень вул. С. Ванцетті, 5/47. Позивач зазначає, що банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки. В даний час банк та [PERSON] прийшли до згоди щодо позасудового врегулювання питання стосовно погашення заборгованості за кредитним договором шляхом добровільної реалізації предмета застави - нежилого приміщення. Так як таке право банку є пріоритетним , вважає, що арешт та заборона відчуження такого майна неправомірними та такими, що порушують права банку як заставодержателя. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлялась належним чином про що свідчать повідомлення. Представник третьої особи ВДВС Коростенського МРУЮ в судове засідання не з!явився, направив заяву в якій проти позову заперечив та пояснив, що дійсно державним виконавцем було накладено арешт на все майно відповідачки [PERSON]. В 2009 році арешт накладався на підставі ухвали суду з метою забезпечення позову, в 2010 році та 2011 році арешт накладався в ході примусового виконання рішення суду. 26.08.2014року державним виконавцем згідно заяви стягувача було повернуто виконавчий лист №2-2604/11, виданого 03.10.2011р.Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. На даний час на виконанні У ВДВС Коростенського МРУЮ перебуває 4 виконавчі провадження на загальну суму 284\~326.47 грн.. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами 24.12.2007 року був укладений кредитний договір № МК 118 -07, за умовами котрого [PERSON] взяла на себе зобов»язання перед позивачем про повернення отриманого кредиту в розмірі 100\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.12.2017 року ( а. с. 12-17). Виконання зобов»янаня позичальником по поверненню кредиту за даним договором забезпечено договором іпотеки, зареєстрованим в реєстрі за № 10646, який укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] за яким вона надала в іпотеку належне їй майно, а саме: нежиле приміщення салону-магазину, який розташований за адресою: м. Коростень вул. С. Ванцетті,5/47, що належить відповідачки на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 21.12.2007 року( а. с. 8-11). Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору і станом на 03.09.2014р. має заборгованість в сумі 297\~877.42 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 3\~732\~404.07грн. Постановою державного виконавця ВДВС Коростенського МРУЮ від 05.10-2009 року згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-8053 від 23.06.2009 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON]С.( а. с. 5). Постановами державного виконавця ВДВС Коростенського МРУЮ про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2010 року та від 13.12.2011 року в зв»язку з примусовим виконанням рішень про стягнення з [PERSON] на користь позивача коштів в сумі 1\~820грн. та 808\~839.93 грн., також накладено арешт на все майно [PERSON] ( а. с.6, 7). На даній час рішення судів не виконані, виконавче провадження не завершене. Як вбачається з письмових пояснень представника ВДВС Коростенського МРВЮ на виконанні у державного виконавця перебуває станом на 08.07.2015 рік 4 виконавчі провадження на загальну суму 284 326.47 грн.. Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника. Відповідно до вимог ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставне майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За змістом ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом. В матеріалах справи докази про вчинення таких дій відсутні. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Про таке право особи йдеться також в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису» на який посилається позивач в позовній заяві та в п.24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги не ґрунтуються на праві власності банку на спірне майно чи на праві володіння ним. Банк не заявляє про те, що нежиле приміщення за адресою: м. Коростень вул. С. Ванцетті,5/47, належить йому або що він володіє останнім, будь яких доказів стосовно цього не подає та не висуває вимоги про визнання права власності на нього. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь який інший час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність такого договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає за безпідставністю. Інших доказів під час розгляду справи сторони суду не надали, а також ними не заявлялись клопотання про витребування будь яких доказів. А тому,

Outcome: dismissed