Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 26.07.2010 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.71944 (далі - Договір), згідно умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 139123,29 грн. з відсотковою ставкою 25,99 % річних для придбання автомобіля, марки «Mitsubishi Lancer», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], строком користування до 25.07.2017 року. Відповідач зобов'язалась сплачувати кредит та проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни встановлені Договором. Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання за Договором, внаслідок чого станом на 30.06.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 79882,07 грн., з яких: основний борг - 44205,06 грн., прострочений борг - 13254,92 грн., прострочені проценти - 9076,98 грн., строкові проценти - 1224,26 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань (з 30.06.2015 року по 30.06.2016 року) - 9338,39 грн., інші штрафні санкції - 2782,46 грн. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком і позичальником було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу, який належить відповідачу на праві власності. Оскільки відповідач своїх зобов'язань по поверненню кредиту, відсотків та інших платежів за користування ним не виконує, позивач набув право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у вказаний в позові спосіб, враховуючи положення діючого ЦК України та Законів України «Про заставу» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Представник позивача в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшло клопотання, відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» просить провести судовий розгляд за відсутності представника позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась судом належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача проти позову, відповідно до змісту яких, просить суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що договір застави №910.71944 від 26.07.2010 року, був укладений сторонами всупереч вимогам ст. 13 ЗУ «Про заставу», а саме не був посвідчений нотаріально. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, тому визнає причини її неявки неповажними та вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у в матеріалах справи доказів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 26.07.2010 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.71944 (далі - Договір), згідно умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 139123,29 грн. з відсотковою ставкою 25,99 % річних (а.с. 6). Умовами Договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі відповідачем транспортного засобу, марки «Mitsubishi Lancer», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], в сумі 121299 грн., фінансування страхового платежу для страхування транспортного засобу на умовах повного КАСКО в сумі 12472,43 грн., фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 5351,86 грн., а всього в сумі 139123,29 грн., строком користування до 25.07.2017 року. Параграф 3 Договору вказує на те, що забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором, є застава транспортного засобу, вказаного в п.2 параграфу 1 договору. Згідно умов параграфу 4 Договору, відповідач зобов'язалась отримати кредит і погашати заборгованість за Договором у вигляді ануїтентних платежів на рахунок №29095491071944.980 відповідно до графіку щомісячних платежів, який є Додатком №1 до Договору (а.с. 7). Як вбачається з копій платіжного доручення №10 від 28.07.2010 року (а.с. 9), меморіального ордеру №910.71944 від 28.07.2010 року (а.с. 10) та меморіального ордеру №910.71944 від 28.07.2010 року, кредитні кошти були отримані відповідачем [PERSON], а, отже, позивачем було виконано свої зобов'язання за Договором в повному обсязі. Крім того, судом встановлено, що 26.07.2010 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу №910.71944 (а.с. 12), відповідно до умов параграфу 1 якого для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №910.71944 від 26.07.2010 року заставодавець [PERSON] передала у заставу заставодержателю ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Предмет застави зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). За згодою сторін заставна вартість предмету застави встановлена в розмірі 166299 грн. З довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.06.2016 року відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором від 26.07.2010 року №910.71944 не виконує належним чином. Так, загальний розмір заборгованості становить 79882,07 грн., з яких: основний борг - 44205,06 грн., прострочений борг - 13254,92 грн., прострочені проценти - 9076,98 грн., строкові проценти - 1224,26 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань (з 30.06.2015 року по 30.06.2016 року) - 9338,39 грн., інші штрафні санкції - 2782,46 грн. (а.с. 20). Доказів належного виконання умов кредитного договору відповідачем суду надано не було. Як вбачається з інформації з бази даних Єдиного державного реєстру МВС, станом на 25.04.207 року власником транспортного засобу, марки «Mitsubishi Lancer», 2009 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], є [PERSON] Відповідно до п.1 параграфу 5 договору застави транспортного засобу заставодержатель, зокрема, має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. А п.2 параграфу 5 передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 19 ЗУ «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст. 20 ЗУ«Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч.6 ст. 20 цього Закону, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно з ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. З аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved