Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (Далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором на загальну суму 54884,80 грн., а також судовий збір у розмірі 548,86 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем і відповідачкою 25.04.2013р. був укладений кредитний договір № R53700419842В на суму 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.04.2017р. Відповідно до умов зазначеного договору ПАТ «ВТБ Банк» надав, а [PERSON] отримала кредит в сумі 50000,00 грн. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 17.04.2014р. перед позивачем виникла заборгованість, яка складає загальну суму по кредиту, процентам, комісії, пені, 3 % річних, інфляційних нарахувань 54884,80 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, оскільки остання ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачка за адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток та відповідно до ч. 5 с. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] (а.с. 32, 35) 25 квітня 2013 року був укладений кредитний договір № R53700419842В на підставі якого позивач надав строковий кредит у сумі 50000,00 грн. зі сплатою 24 % річних з кінцевим терміном повернення 25.04.2017р. (а.с. 6-12) відповідно до якого Кредитор зобовязався передати обумовлену договором суму та надав її Позичальнику, а Позичальник отримав обумовлену договором суму грошей та зобовязався повернути одержану суму кредиту та своєчасно сплачувати відсотки за користування ним. Згідно п. 2 кредитного договору підписання цього договору позичальник підтверджує своє приєднання до правил споживчого кредитування фізичних осіб ПАТ «ВТБ БАНК» з якими він ознайомився. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, позичальник зобовязаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом в розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту. Пунктом 5.1 передбачено, що у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування чи інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Позивачем згідно меморіальному ордеру № 15717 від 25.04.2013р. було здійснено перерахування коштів відповідачці на її картковий рахунок № 26254001338636 (а.с. 13-16) суми кредиту в розмірі 50000,00грн. (а.с. 20). Також, виконання позивачем своїх зобовязань по вищевказаному договору про надання кредиту підтверджується виписками з особового рахунку за період з 25.04.2013р. по 17.04.2014р. (а.с. 21-26). В порушення умов договору по надання кредиту відповідачка взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 17.04.2014р. з урахуванням заборгованості за кредитом, простроченому кредиту, інфляційних витрат, 3% річних, процентам, комісії, пені склала загальну суму 54884,80 грн. (а.с. 17, 18, 19). Згідно претензії № 1086/2500 від 17.04.2014р. відповідачка повідомлялася про необхідність погашення заборгованості за договором кредиту (а.с. 27-28). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит, та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідачка всупереч вимогам чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконувала та не здійснювала повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою. У звязку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банк має право вимагати дострокове повернення частини кредиту, яка залишалася та сплати відсотків, належних йому. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 17.04.2014р. становить 54884,80 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 42105,11 грн., заборгованість прострочена за кредитом 3035,50 грн., заборгованість за відсотками 295,16 грн., заборгованість прострочена за відсотками 1865,38 грн., заборгованість по комісії 845,00 грн., заборгованість прострочена по комісії 3380,00 грн., заборгованість з пені 3029,31 грн., сума 3 % річних від прострочених платежів з повернення кредиту, зі сплати процентів, комісії 49,80 грн., сума інфляційних нарахувань за несвоєчасне повернення кредиту, процентів, комісії 279,54 грн. (а.с. 17, 18, 19). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачем не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом не встановлено, що боржниця не виконала зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідачка має сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом на загальну суму 54884,80 грн. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1). На підставі ст. ст. 525, 526, 527, 530, 549, 550, 1049, 1050, 1054\~ ЦК України,

Outcome: approved