Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення з них на користь цього банку заборгованості за кредитним договором № 2_021 від 18 лютого 2013 року, яка станом на 13 червня 2016 року складає 24067 гривень 61 копійка, з яких: 10794 гривні 53 копійки борг по кредиту несплачений у період з 05 травня 2014 року по 12 червня 2016 року; 7089 гривень 48 копійок сума несплачених відсотків за користування кредитом у період з 02 липня 2014 року по 12 червня 2016 року; 3626 гривень 84 копійки - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період з 05 травня 2014 року по 31 травня 2016 року; 1924 гривні 58 копійок - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати відсотків за користування кредитом з 02 липня 2014 року по 31 травня 2016 року; 403 гривні 28 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період 05 травня 2014 року по 12 червня 2016 року; 228 гривень 90 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати відсотків за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року по 12 червня 2016 року. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 15 грудня 2016 року для розгляду справи по суті сторони не зявились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідачів вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судових засідань 22 листопада 2016 року та 15 грудня 2016 року, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. З метою забезпечення виконання зобовязання з повернення [PERSON] кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, були оформлені договори поруки № 2_021/1 від 18 лютого 2013 року (між банком, [PERSON] та [PERSON] та № 2_021/2 від 18 лютого 2013 року (між банком, [PERSON] та [PERSON]). І оскільки [PERSON] свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом у строки встановлені договором, належним чином не виконав, у банка виникло право вимоги боргу не тільки з [PERSON], а й з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку, з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних. А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON], 01 лютого 2013 року звернувся до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі за текстом АТ «Ощадбанк»), із кредитною заявкою, якою просив надати йому кредит у розмірі 17000 гривень на споживчі цілі (а.с.15,16,27-29,35,36-38,39,40-46). Вісімнадцятого лютого 2013 року, [PERSON] та АТ «Ощадбанк», уклали кредитний договір № 2_021, за яким банк взяв на себе зобовязання надати [PERSON] кредит на споживчі цілі у розмірі 17000 гривень строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17 лютого 2016 року. А [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 34 % річних, шляхом щомісячного погашення кредиту рівними частинами в сумі 472 гривні 22 копійки та процентів нарахованих банком на залишок заборгованості, згідно графіку (а.с.8-10,79-83). На підставі вказаного договору, [PERSON], 18 лютого 2013 року отримав 17000 гривень (а.с.30). Також 18 лютого 2013 року між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON], а також між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки: №2_021/1 (а.с.11-12,17-18) та №2_021/2 (а.с.13-14,19-20), відповідно. За якими [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором №2_021 від 18 лютого 2013 року (а.с.11-12,13-14). За даними АТ «Ощадбанк» свої зобовязання за кредитним договором №2_021 від 18 лютого 2013 року [PERSON] своєчасно та у повному обсязі не виконав (а.с.5-7,8-10,79-83). Через що у нього утворився борг, і 24 березня 2016 року АТ «Ощадбанк» звернувся до [PERSON], а також до [PERSON] та [PERSON] з вимогою щодо повернення боргу у розмірі 17660 гривень 45 копійок (а.с.21-22,23-24,25-26). А 24 жовтня 2016 року АТ «Ощадбанк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2_021 від 18 лютого 2013 року, яка станом на 13 червня 2016 року склала 24067 гривень 61 копійка (а.с.2-4). Із встановлених обставин вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач [PERSON] споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобовязанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобовязанні, отриманого ним кредиту, сплати належних позивачу процентів за користування кредитом, з урахуванням інфляції та трьох процентів річних. Поряд з цим, із встановлених обставин також вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобовязання, в яких позивач виступає кредитором, а вказані відповідачі поручителями, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання зобовязання боржника у повному обсязі поручителями. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: В силу положень пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права та основні обовязки людини і громадянина, а також засади цивільно-правової відповідальності. Зокрема, положеннями частини першої статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором. Так, 18 лютого 2013 року [PERSON] та АТ «Ощадбанк» уклали договір про надання споживчого кредиту (кредитний договір) №2_021, за яким банк взяв на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 17000 гривень, а [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором, у тому числі графіком (а.с.8-10,81). Факт належного виконання кредитодавцем зобовязання з видачі кредиту у розмірі 17000 гривень позичальнику: [PERSON] підтверджується заявою на видачу готівки № 2_021 від 18 лютого 2013 року (а.с.30), яка також свідчить і про те, що кредит у розмірі 17000 гривень, отримав саме останній. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторони договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 36 місяців на споживчі цілі з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17 лютого 2016 року (пункт 1.2. кредитного договору), при цьому позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (у розмірі 34 % річних) (пункт 1.1. кредитного договору) згідно графіку (а.с.81). Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). З огляду на надані позивачем розрахунки, які враховують здійснені [PERSON] оплати, останній порушив взяті на себе за кредитним договором зобовязання, оскільки не виконав обовязку щодо своєчасного та повного повернення взятого ним кредиту та сплати процентів за його користування згідно графіку (а.с.5-7,8-10,81). Внаслідок чого, станом на 13 червня 2016 року у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ «Ощадбанк», яку цей банк отримав право вимагати сплатити і яка складається з 10794 гривні 53 копійок борг по кредиту несплачений у період з 05 травня 2014 року по 12 червня 2016 року; 7089 гривень 48 копійок сума несплачених відсотків за користування кредитом у період з 02 липня 2014 року по 12 червня 2016 року. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На цей випадок, АТ «Ощадбанк» та [PERSON] у кредитному договорі №2_021 від 18 лютого 2013 року у пункті 5.1. передбачили, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань за цим договором, вони несуть відповідальність в порядку та на умовах обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф). А тут суд враховує, що чинним законодавством України, зокрема положеннями частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а такої три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож враховуючи викладене та оскільки [PERSON] прострочив виконання взятого на себе грошового зобовязання за кредитним договором №2_021 від 18 лютого 2013 року, а АТ «Ощадбанк», як кредитор заявив вимогу про сплату йому не тільки боргу по кредиту та процентам за користування ним, а й вимогу щодо сплати такого боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за вказаний ним період прострочки, така вимога є обґрунтованою. Такого висновку суд дійшов з огляду на вказані норми матеріального права і положення кредитного договору, а також з огляду на правильність здійснених позивачем розрахунків індексу інфляції та трьох процентів річних (а.с.5-7). Таким чином, підлягають задоволенню у повному обсязі позовні вимоги АТ «Ощадбанк» щодо стягнення з [PERSON] боргу розмірі 24067 гривень 61 копійка, з яких: 10794 гривні 53 копійок борг по кредиту несплачений у період з 05 травня 2014 року по 12 червня 2016 року; 7089 гривень 48 копійок сума несплачених відсотків за користування кредитом у період з 02 липня 2014 року по 12 червня 2016 року; 3626 гривень 84 копійки - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період з 05 травня 2014 року по 31 травня 2016 року; 1924 гривні 58 копійок - інфляційні нарахування у зв`язку із прострочкою сплати відсотків за користування кредитом з 02 липня 2014 року по 31 травня 2016 року; 403 гривні 28 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати кредиту за період 05 травня 2014 року по 12 червня 2016 року; 228 гривень 90 копійок - три проценти річних у зв`язку із прострочкою сплати відсотків за користування кредитом за період з 02 липня 2014 року по 12 червня 2016 року. Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 ЦК України виконання основного зобовязання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобовязання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки. З огляду на положення статей 553 та 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, тому у випадку порушення зобовязання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі, залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Як вже було встановлено судом, 18 лютого 2013 року між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON], а також між АТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки: №2_021/1 (а.с.11-12,17-18) та №2_021/2 (а.с.13-14,19-20), відповідно. За якими [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобовязання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором №2_021 від 18 лютого 2013 року (а.с.11-12,13-14). З огляду на встановлені судом обставини та те, що [PERSON] своєчасно і у повному обсязі свої зобовязання за кредитним договором №2_021 від 18 лютого 2013 року не виконав, а в силу положень частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них у солідарному порядку, заборгованості у розмірі 24067 гривень 61 копійка обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд відзначає, що він врахував положення частини 4 статті 559 ЦК України, але констатує, що договорами поруки (а.с.11-12,13-14) його сторони, зокрема положеннями пунктів 4.2. та 5.4. договорів поруки, фактично передбачили припинення договору поруки після спливу трьох років з моменту настання строку виконання зобовязання боржника за кредитним договором, а такі строки не сплили. Отже, позовні вимоги і в частині що стосуються поручителів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1378 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з кожного відповідача окремо та пропорційно, оскільки відповідно до положень частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України солідарний обов`язок до судових витрат не застосовується. Тобто по 459 гривень 33 копійки з поручителів, і 459 гривень 34 копійки з боржника. Отже,

Outcome: approved