Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» звернулося до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним іпотечним договором № 4957 від 25 жовтня 2007 року. В позовній заяві позивач посилався на те, що відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 27000,00 грн. зі сплатою 16 % із кінцевим терміном повернення не пізніше 24 жовтня 2017 року, а відповідач зобов'язався щомісячно до останнього робочого дня кожного місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 225,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 01.11.2007 року. У зв'язку з тим, що позичальник неналежним чином виконував передбачені договором зобов'язання щодо сплати кредиту та нарахованих процентів, станом на 11 квітня 2017 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 13451,03 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом - 8078,46 грн., заборгованості по процентам - 3120,76 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 1915,81 грн., три проценти річних від простроченої суми - 336,00 грн. На підставі вищенаведеного позивач просив стягнути з відповідачів на його користь вказану заборгованість та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином в порядку ст.ст.74,76 ЦПК України. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2017 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підставам. Судом встановлено, що 25 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний іпотечний договір № 4957. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261» були затверджені зміни до Статуту ВАТ «Державний ощадний банк України», відповідно до яких змінено найменування банка з відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до п.1.1 вказаного договору банк зобов'язався надавати Позичальнику на умовах Договору грошові кошти в сумі 27000,00 грн., а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16,00 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 24 жовтня 2017 року на споживчі потреби. Згідно п.1.4.2 цього договору, сторони погодились з тим, що зобов'язання банку надати кредит виникає з моменту виконання в тому числі умови укладення в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором договору іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 25 жовтня 2017 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], що виступає майновим поручителем по зобов'язанням [PERSON] за кредитним договором № 4957 від 25.10.2007 року, було укладено іпотечний договір № 4957, відповідно до умов п.1.1 якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником [PERSON] забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього іпотекодавця. Предметом іпотеки, згідно п.1.2. іпотечного договору, є нерухоме майно, що може бути відчужене іпотекодавцем і на яке може бути звернене стягнення, а саме: житлова 2-х кімнатна квартира загальною площею 49,90 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п.1.5 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 30 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 225,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 01 по 30 листопада 2007 року на відповідні рахунки позичальника. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 24 жовтня 2017 року. Відповідно до п.1.6.1. кредитного договору, проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення строку, на який надано кредит, або до моменту коли банк змушений звернутися до третіх осіб (судових органів, нотаріуса), з метою примусового стягнення боргу (або до моменту смерті позичальника). Згідно п.4.2.2. вищезазначеного договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.п.4.3.1, 4.3.2 договору про іпотечний кредит позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, повернути кредит в сумі 27000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Пунктом 4.3.3. кредитного договору передбачено, що у разі порушенням умов цього договору або іпотечного договору позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами та штрафних санкцій. Згідно п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф). Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у позові. З виписки по кредитному рахунку відповідача, долученої до матеріалів справи, вбачається, що банк виконав своє зобов'язання по кредитному договору та надав кредит у розмірі 270000 грн. Відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання щодо поетапного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними за кредитним іпотечним договором № 4957 від 25 жовтня 2007 року. Згідно виписки по рахунку [PERSON] останній платіж на погашення основного боргу та нарахованих відсотків було здійснено ним 13.11.2014 року, в зв'язку з чим сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 11 квітня 2017 року складає 11199,22 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) - 8078,46 грн., заборгованості за нарахованими процентами - 3120,76 грн. За період з грудня 2014 року по березень 2017 року для кожного чергового платежу на погашення основного боргу та процентів за користування кредитом, що не був сплачений боржником, позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості, а саме: 1343,45 грн. від простроченої заборгованості за основним боргом; 572,36 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 1915,81 грн., а також трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості, а саме: 231,90 грн. від простроченої заборгованості за основним боргом; 104,10 грн. від простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього 336,00 грн. Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за вищенаведеним розрахунком, виходить з того, що відповідачами не спростовано зазначений розрахунок в частині заборгованості за основним боргом в розмірі 8078 грн. 46 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 3120 грн. 76 коп., інфляційного збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 1343 грн. 45 коп., трьох процентів річних від суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 231 грн. 90 коп., а всього в сумі 12744 гривень 57 копійок. Проте суд дійшов висновку про те, що позивачем залишились не обґрунтованими вимоги в частині нарахування інфляційного збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 572 грн. 36 коп. та трьох процентів річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 104 грн. 10 коп., а всього в сумі 676 грн. 46 коп., виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним правилом позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналізуючи практику застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, Верховний суд України в своєму листі щодо питання, пов'язаного з правомірністю нарахування позивачем трьох процентів річних на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених кредитним договором, вказав на те, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. Постановою Пленуму Верховного Суду №15 від 18.12.2009 року «Про судову практику в справах про банкрутство» висловлена правова позиція про те, що до складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, а також індекс інфляції від суми основного боргу та три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем нараховані три проценти річних та індекс інфляції на прострочені проценти. Проте, в кредитному договорі, копія якого долучена до матеріалів справи, відсутні відповідні умови договору, які б передбачали можливість такого нарахування. Разом з тим, законом прямо не передбачений такий порядок нарахування заборгованості за кредитним договором. Враховуючи те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а також те, що позивачем залишилось не доведеним наявність обов'язкових для сторін умов договору з прямою вказівкою щодо іншого порядку їх нарахування, в задоволені позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 4957 від 25 жовтня 2007 року, що станом на 11 квітня 2017 року включає інфляційне збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 572 грн. 36 коп., три проценти річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 104 грн. 10 коп., а всього в сумі 676 грн. 46 коп., слід відмовити. Позовні вимоги ПАТ «Державний Ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором № 4957 від 25 жовтня 2007 року, що станом на 11 квітня 2017 року включає заборгованість за основним боргом в розмірі 8078 грн. 46 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 3120 грн. 76 коп., інфляційне збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 1343 грн. 45 коп., три проценти річних від суми заборгованості за основним боргом в розмірі 231 грн. 90 коп., а всього в сумі 12774 гр. 57 коп. підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 1519,54 грн.

Outcome: partial