Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»(надалі «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON](надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON], РНОКПП [NUMBER], 01.02.1964р.н., на користь ПАТ «Ідея Банк», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 19390819, заборгованості за кредитним договором в розмірі 21184,59 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідачем неналежно виконуються умови укладеного між нею та банком кредитного договору №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року, у звязку з чим станом на час звернення до суду утворилася заборгованість в розмірі 21184,59 грн., яка складається з: 7296,25 грн. основний борг; 1879,89 грн. прострочений борг; 2766,11 грн. прострочені проценти; 13,57 грн. строкові проценти; 388,13 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту; 1630,21 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 6960,52 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів; 249,91 грн. інші штрафні санкції. В позовній заяві представником Позивача подано заяву розгляд справи без його участі. Відповідачемподано до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила списати розмір нарахованої пені, а також надала суду копії розрахунків заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення Позивача та Відповідача,дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 20 квітня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» ([PERSON]) та [PERSON] (Позичалник) було укладено Кредитний договір №Р22.006.73951 (надалі також «Кредитний договір»), за умовами якого [PERSON] надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні птреби в сумі 15537,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобовязалась одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитною заборгованістю і комісіями згідно з умовами цього договору) (п. 1.1 Кредитного договору). Відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору строк кредитування встановлено у 48 місяців. За користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 18,000 % річних від залишкової суми кредиту (пункт 1.3 Кредитного договору). За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 3,2% від початкової суми кредиту (пункт 1.4 Кредитного договору). Главою 6 Кредитного договору сторонами узгоджено та зафіксовано Графік щомісячних внесків за кредитним договором. Відповідно до пункту 3.3.1 Кредитного договору Позичальник сплачує штрафні санкції, що нараховуються за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі 0,15% в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65% в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим договором. Пунктом 4.2.3 Кредитного договору передбачено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків в разі, якщо Позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більше, ніж на 1 (один) календарний місяць. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як підтверджується матеріали справи та не спростовано Відповідачем банк (Позивач) повністю виконав взяті на себе Кредитні зобовязання, видавши Позичальнику [PERSON] кредит в загальній сумі 15 537,00 грн. (а.с. 14-16). В той же час, як випливає зі змісту позовної заяви, Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Зокрема, як випливає зі змісту наданого Суду розрахунку боргу станом на 06.02.2019 року, здійсненого ПАТ «Ідея Банк», а також Виписки по особовому рахунку [PERSON] (а.с.62-65), станом на вказаний період за Відповідачем обліковується наступна заборгованість за Кредитним договором: 2056,72 грн. строковий основний борг; 2119,42 грн. прострочений основний борг; 35,01 грн. строкові проценти; 63,84 грн. прострочені проценти; 310,44 грн. строкова плата за обслуговування кредиту; 4378,68 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 20591,70 грн. пеня; 2011,91 грн. інші штрафні санкції; загалом 31 567,72 грн. Крім того, Відповідачем разом із заявою про розгляд справи без її участі надано копію квитанції№4500248 від 20 лютого 2019 року (а.с.61), зі змісту якої вбачається, що 20 лютого 2019 року [PERSON] внесла на рахунок ПАТ «Ідея Банк» кошти в сумі 1000,00 грн. на погашення заборгованості за Кредитним договором №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року. Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним Кредитним договором в іншій частині (окрім внесених 20.02.2019 року коштів в сумі 1000,00 грн.) Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за Кредитним договором №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Кредитним договором №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року. Враховуючи вищезазначене, Судом встановлено, що станом на час розгляду справи по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, положення кредитного договору №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року, в частині платежів по строковому основному боргу; простроченому основному боргу; строкових процентах; прострочених процентах; строковій платі за обслуговування кредиту; простроченій платі за обслуговування кредиту в загальній сумі 7 964,11 грн. (тобто з вирахуванням оплаченої 20.02.2019 року суми у 1000,00 грн.), є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність заборгованості за договором про надання банківських послуг у зазначеному розмірі. Стосовно позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» пені в розмірі 20 591,70 грн. та інших штрафних санкцій в сумі 2 011,91 грн., Суд звертає увагу на наступне. В поданій на адресу Суду заяві від 27.02.2019 року [PERSON] просила Суд повністю списати розмір нарахованої їй пені, посилаючись на те, що вона працює на посаді двірника, отримує мінімальну заробітну плату, а також на її утриманні є хворі чоловік та син. Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно розрахунку боргу станом на 06.02.2019 року, здійсненого ПАТ «[PERSON] (а.с.62), розмір нарахованої [PERSON] пені становить 20 591,70 грн., тобто вказаний розмір значно (майже в три рази) перевищує розмір існуючої заборгованості [PERSON] за тілом кредиту та відсотками за його користування. При цьому, Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутній здійснений Банком розрахунок пені щодо Кредитного договору Позичальника [PERSON] з відображенням\~ відповідних періодів та розрахунків пені. Такого розрахунку не було подано і разом з поданням позовної заяви до суду. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обовязку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляд удокази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключноспростуванняпозивачемобґрунтованостізапереченьвідповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків (постанова Верховного Суду від 28.01.2019 р. у справі № 313/1581/14-ц, провадження № 61-24747св18). Відтак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи Позивачем не надано належного розрахунку розміру пені щодо [PERSON] Крім того, зважаючи на вимоги ч.3 ст. 551 ЦК України, зважаючи на положення пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, за змістом якого загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується, що Відповідачем частково виконувалися зобовязання за Кредитним договором (навіть в ході судового розгляду справи погашалася кредитна заборгованість), а також те, що розмір нарахованої пені за кредитом є значно вищою, аніж сума основної заборгованості, враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, Суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора та боржника буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки шляхом приведення її розміру до 500,00 грн. Позовну вимогу щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача інших штрафних санкцій в розмірі 2011,91 грн. Суд вважає необгрунтованою та безпідставною, оскільки вказана позовна вимога, враховуючи положення Кредитного договору №Р22.006.73951 від 20.04.2015 року, є подвійним притягненням до одного виду цивільно-правової\~ відповідальності за одне й те ж правопорушення, що заборонено чиним законодавством. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягненню з Відповідача також підлягає судовий збір в розмірі\~ 587,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 551, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial