Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути заборгованість у розмірі 49 155, 81 грн та судові витрати по справі.В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № 500943023 від 26 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON], останній отримав кредит у сумі 39\~657,65 грн на строк з 26 травня 2015 року до 27 травня 2019 року. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором, додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 16 червня 2015 року виникла заборгованість в сумі 49 155, 81 грн, яка складається з 37\~196,19 грн заборгованості за кредитом; 4\~242, 49 грн заборгованість зі сплати відсотків; 6 117,13 грн комісія; 1 600 грн штраф. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», в якій просить визнати недійсною умову, викладену в п.2.8.1 розділу № 1 та п. 4 розділу № 2 кредитного договору № 500943423 від 26 травня 2014 року та розділ «Інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо)» додатку № 1 до кредитного договору № 500943023 від 26 травня 2014 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON]. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилався на те, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір від 26 травня 2014 року № 500943023, згідно умов якого банк надає позивальнику кредит в сумі 39\~657, 65 грн. з процентною ставкою 15, 99 %, яка є фіксованою зі строком повернення кредиту до 27 травня 2019 року. У графіку та у розрахунку заборгованості зазначені послуги банку, які не вказані в розділі № 1 та розділі №2 кредитного договору, проте саме за цими послугами банк в графіку та в розрахунку заборгованості нарахував щомісячний платіж в розмірі 749, 53 грн., який є незмінним до кінцевого строку повернення кредиту і становить 1, 89 % від суми кредиту 39\~657, 65 грн., при цьому щомісячні платежі за процентами зменшуються, а сума платежів за супутні послуги не змінюється. Банк не обґрунтував у кредитному договорі вартість сукупної послуги, а тільки визначив її у розмірі 1, 89 % від суми кредиту. Вважає, що п.2.8.1 розділу № 1 та п. 4 розділу № 2 кредитного договору № 500943423 від 26 травня 2014 року та розділ «Інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо)» додатку № 1 до кредитного договору № 500943023 від 26 травня 2014 року не відповідають вимогам Конституції україни, Закону України «Про захист прав споживачів» і підлягають визнанню недійсними, враховуючи положення рішення Коснтитуційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року. [PERSON] вважає, що у нього не було свідомого вибору та він міг підписати даний договір лише на умовах, запропонованих банком. Плата за супутні послуги складає 1, 89 % на місяць, тобто 22, 68 % на рік від суми кредиту. Отже цей відсоток є більшим за процентну ставку за користування кредитом 15, 99 %. Вказані нарахування не є справедливими та не відповідають інтересам споживача. У судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] у судове засідання надав суду заяву, в якій вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково та вимоги зустрічного позову також підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 травня 2014 року за кредитним договором № 500943023 [PERSON] отримав кредит у сумі 39\~657, 65 грн з виплатою процентної ставки 15, 99 % річних строком до 27 травня 2019 року. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Договір складається з двох розділів, розділ №1 «Базові умови кредитування», розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», а також Додатку № 1 до Кредитного договору (а.с. 7 8). Також позивач наддав суду анкету-заяву [PERSON] про отримання кредиту (а.с. 9). [PERSON] в порушення умов договору не виконував взятих на себе обовязків, у звязку з чим у [PERSON] станом на 16 червня 2015 року згідно розрахунку позивача виникла заборгованість в сумі 49 155, 81 грн, яка складається з 37\~196,19 грн заборгованості за кредитом; 4\~242, 49 грн заборгованість зі сплати відсотків; 6 117,13 грн комісія; 1 600 грн штраф (а.с. 12). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК.Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Відповідно до п. 2.8.1 кредитного договору від 26 травня 2014 року № 500943023 комісійна винагорода банку за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-ий місяць користування кредитом складає 1, 89 %. Відповідно до п. 4 Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», у випадку, якщо розділом № 1 цього Договору передбачена сплата комісії за управління кредитом з метою сприяння позичальнику у виконанні ним зобовязань за цим договором, банк вчиняє дії на користь позичальника дії по управлінню кредиту, які полягають в наданні позичальнику комплексу послуг по управлінню кредитом, зокрема: - послуг з розрахунку суми чергового платежу за цим договором та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за цим договором, оброблення запитів, що направлені банку позичальником та надання відповідей на відповідні запити позичальника тощо; - надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування; - надання виписок з рахунків позичальника; - розшук (запит), уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно до запитів позичальника та інше. За надання детально вказаних послуг Позичальник сплачує банку комісію за управління Кредитом, розмір та порядок сплати якої визначений Розділом № 1 цього Договору. Відповідно до пп. б п. 13 розділу 2 кредитного договору від 26 травня 2014 року № 500943023 позичальник зобовязується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом 1 цього договору та/або інших платежів за договором сплатити банку штраф у розмірі 50 грн за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення; обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу України).Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги.Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4, 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Таким чином, встановлення платежів за управління кредитом, виконання операцій переказу коштів, прийняття готівки від клієнта для зарахування за погашення кредиту є незаконними та такими, що суперечать зазначеним вимогам законодавства, а отже п. 2.8.1 кредитного договору від 26 травня 2014 року № 500943023, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON], підлягає визнанню недійсним, п.4 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору від 26 травня 2014 року № 500943023 підлягає визнанню недійсним в частині обовязку позичальника сплати щомісячно комісію. Проте відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення вимоги зустрічної позовної заяви про визнання недійсним розділ «Інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо)» додатку № 1 до кредитного договору № 500943023 від 26 травня 2014 року, оскільки Додаток № 1 до Кредитного договору містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг. Однак такий графік складений на підставі умов кредитного договору. Розділ «Інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо)» додатку № 1 до кредитного договору № 500943023 від 26 травня 2014 року є схематичним втіленням в графіку положень п. 2.8.1 кредитного договору. Таким чином визнання п. п. 2.8.1 кредитного договору недійсним автоматично тягне за собою виключення даного розділу із графіку платежів. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищенаведене, позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, стягненню з [PERSON] підлягає сума заборгованості в розмірі 43\~038, 68 грн, яка складається з 37\~196,19 грн заборгованості за кредитом; 4\~242, 49 грн заборгованість зі сплати відсотків; 1 600 грн штраф. На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial