Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.03.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3600,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Банк нараховує відсоткі за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку» та викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 04.01.2016 року має заборгованість у загальному розмірі 18625,48грн., яка складається з наступного: 3980,00грн. - заборгованість за кредитом, 11137,36грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2145,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 863,12грн.. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на тий самий строк. В зв'язку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 18625,48грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового зборуза подання позовної заяви до суду у розмірі 1378,00грн.. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Лебєдєва В.О., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обгрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та зазначила, що кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а тому заборгованість по тілу кредиту складає 3980,00грн.. В подальшому представник позивача в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Суду надана заява про розгляд справи без участі представника позивача(а.с.145). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, на початку розгляду справи по суті, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та в обгрунтування заперечень проти позову суду пояснив, що він вважає, що договір між ним та банком відсутній. Він не брав у позивача кредит, а брав лише картку і всі ті суми, які ним були отримані від банку, він виплатив. Не заперечує проти того, що він підписував заяву у банку, але не знав, що це заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Гроші він отримав у розмірі 3600грн., користувався цими грошима та здійснював погашення по картці. У деякий час він не здійснював погашення, так як унього не було коштів, але на його думку, на теперішній час погашення відбулося у повному обсязі і ніякого боргу перед банком він не має. Під час подальшого розгляду справи відповідач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає частково та не заперечує погасити заборгованість поступово, але не у тому розмірі, який просить позивач, оскільки він вважає цю суму значно завишеною, однак, альтернативного письмового розрахунку він не має. Крім того, просить суд застосувати вимоги закону щодо спливу строку позовної давності в частині стягнення пені та штрафу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року(а.с.35-зворот). ПАТ КБ «ПриватБанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою АА № 241170 з ЄДРПОУ(а.с.34). З Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк»(нова редакція) вбачається, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»(а.с.36). У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг відповідача [PERSON] від 11.03.2013 року, останнійнадав згоду на приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідач [PERSON] просив відкрити рахунок та надати йому кредитні кошти у розмірі 3600грн. та зазначив, що згодний з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, позичальник [PERSON] в цій заяві зазначив, що він ознайомлений і згодний з Умовами і правилами надання банківських послуг(а.с.5-31). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 СП-2010-256. Положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 11.03.2013 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який підписаний представником позивача і відповідачем [PERSON] та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 СП-2010-256. Відповідач [PERSON] висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомленийз Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов'язки. Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. З п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користуванням ним, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторну про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.Судом встановлено, що протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявила про його припинення, а тому він автоматично був пролонгований, отже строк дії кредитного договору не закінчився. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 04.01.2016 року складає 18625,48грн., з яких: 3980,00грн.-заборгованість за кредитом, 11137,36грн.-заборгованість за процентами (в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість 278,35грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 10859,01грн.), нарахована пеня - 2145,00грн., заборгованість по штрафам - 1363,12грн.(а.с.3-4).Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативний розрахунок. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких, цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі маєть рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом сторони в процесі і не надав суду жодного з доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача. При розгляді спору по суті, суд також враховує, що відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послу в Приватбанку, про що свідчить його особистий підпис на анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 11.03.2013 року. Факт підписання вказаної заяви та отримання коштів відповідачем в судовому засіданні був визнаний. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що він лише підписав анкету-заяву без ознайомлення з її змістом, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки відповідач мав змогу та можливість прочитати цю заяву, під якою він поставив свій особистий підпис і ніяких перешкод йому у цьому ніхто не чинив. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, зокрема, з розміром процентів, які нараховуються банком, можливістю нарахування штрафних санкцій внаслідок неналежного виконання умов договору, та за власним розсудом погодився із запропонованими банком умовами. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Разом з тим, під час розгляду справи відповідач [PERSON] в судовому засіданні зробив заяву про застосування вимог закону щодо спливу позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафам. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальна і спеціальна. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався, докази щодо укладання такого договору саме у письмовій формі позивачем суду не надано. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені умовами договору, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлена відповідальність за порушення позичальником цих обов'язків, а саме, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф при порушені строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором. Отже, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року(справа № 6-169 цс14). Строк внесення щомісячних платежів за кредитним договором був визначений до 25 числа наступного місяця. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] платежі з погашення кредиту не здійснював і в подальшому кредит не повертав, а отже не виконував свої зобов'язання з погашення кредиту. Відповідно до виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, відповідач після зняття кредитних коштів з карти 24.01.2014 року, не здійснив жодної сплати в рахунок погашення кредитної заборгованості(а.с.89-92). Це також підтверджується вище вказаним розрахунком заборгованості за кредитни договором. Відповідач в судовому засіданні зазаначав, що він вважає, що виплатив банку всі отриманні ним гроші, так як здійснював погашення по картці, але жодних належних та допустимих доказів відповідачем в обгрунтування цих доводів не було надано та ці його доводи спростовано наданою позивачем випискою по кредитному рахунку. Отже, позивач з 26.02.2014 року мав можливість довідатися про порушення свого права і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності. З позовом до суду позивач звернувся 10.02.2016 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 3980,00грн. та по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 11137,36грн., а всього у загальному розмірі 15117,36грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 2145,00грн. та штрафу у загальній сумі 1363,12грн.(500грн.-фіксована частина, 863,12грн.-процентна складова) не можуть бути задоволенні судом, оскільки, як зазначалося вище, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені)(п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою стороні у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив щодо застосування строку позовної давності при вирішенні спору в частині позовних вимог щодо стягнення з нього пені та суми штрафу за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором. На підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 2145,00грн. та штрафу у розмірі 1363,12грн. не можуть бути задоволені судом внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00грн., сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial