Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (далі за текстом ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернулось до суду з цим позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначило наступне. 11 липня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремонт гірничо-шахтного обладнання «Гідравліка» (далі за текстом Позичальник) було укладено кредитний договір № 201/4/2008-SME, згідно якого [PERSON] надав Позичальнику кредит в сумі 280000,00 грн. зі сплатою 22,00 % річних на строк до 10.07.2018 р. Додатковою угодою №2 від 01.12.2008 року процентну ставку за користування кредитом було збільшено до 27% річних. Цей кредит Позичальник зобовязувався повертати шляхом внесення оплат згідно графіку погашення заборгованості. В якості забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором, між Банком, Позичальником та [PERSON] 11 липня 2008 року було укладено договір поруки згідно якого поручитель [PERSON] зобовязувалась відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань Позичальником за кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором № 201/4/2008-SME від 11.07.2008 в загальній сумі 1525714,85 грн. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності, був не проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу заочно за відсутності відповідача за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в строки встановлені договором або законом. У разі невиконання, або неналежного виконання зобовязань в односторонньому порядку, сторона винна в порушенні зобовязання, крім обов'язку виконати взяті зобовязання, повинна нести цивільну відповідальність відповідно умов договору або закону. Судом встановлено, що ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремонт гірничо-шахтного обладнання «Гідравліка» (далі за текстом Позичальник) 11 липня 2008 року було укладено кредитний договір № 201/4/2008-SME, згідно якого [PERSON] надав Позичальнику кредит в сумі 280000,00 грн. зі сплатою 22,00 % річних на строк до 10.07.2018 р. Додатковою угодою №2 від 01.12.2008 року процентну ставку за користування кредитом було збільшено до 27% річних. Цей кредит Позичальник зобовязувався повертати шляхом внесення оплат згідно графіку погашення заборгованості. В якості забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором, між Банком, Позичальником та [PERSON] 11 липня 2008 року було укладено договір поруки згідно якого поручитель [PERSON] зобовязувалась солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за невиконання усіх зобовязань позичальником за кредитним договором. (див. п. 2 договору). Даним договором не встановлено строку дії поруки. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З наведеного йдеться, що порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Даний правовий висновок був висловлений Верховним Судом України 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором кредиту, дата виникнення прострочки 12.12.2008 року, остання дата погашення процентів за користування кредитом - 11.06.2009 року. Крім того, судом встановлено, що позивачем з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонт гірничошахтного обладнання «Гідравліка» за рішенням Господарського суду Луганської області заборгованість за кредитним договором від 11.07.2008 року № 201/4/2008 SME було стягнуто ще 23 липня 2009 року. Зазначені обставини свідчать про те, що Позичальник припинив виконувати умови договору ще у червні 2009 року. Отже в даному випадку відповідно до вимог договору поруки позивач повинен був звернутись з позовом до [PERSON] протягом шести місяців з настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, тобто ще у грудні 2009 року.. Позовна заява про стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] датована 10 жовтня 2017 року, що свідчить про те, що первісний позивач звернувся до суду з позовом до поручителя не у зазначений строк, тому дія договору поруки припинилась ще 12 грудня 2009 року, а отже й позивач втратив субєктивне право вимагати повернення боргу від відповідача у справі, тому у задоволенні позову щодо стягнення суми боргу з [PERSON] слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі, з нього слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі передбаченому ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» - 1,5% від суми позову, що складає 22885,72 грн.

Outcome: approved