Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованість у розмірі 10320, 85 грн. В обґрунтування свої позовних вимог, позивач зазначає що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 06.05.2008 року укладено кредитний договір ZHNWGA00000030, відповідно до якого останній надано кредит в розмірі 67875, 00 грн. строком до 22.04.2013 року, а [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановленого кредитним договором. Погашення заборгованості повинна була здійснюватися щомісячно, у разі порушення зобов'язання за кредитним договором, відповідачем Банку сплачуються відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав, а саме видав [PERSON] кредит в розмірі 67875, 00 грн., а остання в свою чергу, свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями, станом на 03.04.2015 року існує заборгованість по кредитному договору в розмірі 10320, 85 грн., яка складається з : 1) 4264, 41 грн. - заборгованість за кредитом; 2) 145, 43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3) 35, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4) 5146, 45 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 5) 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 6) 479, 56 грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язання [PERSON], було укладено договори поруки з [PERSON], [PERSON] Відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором ZHNWGA00000030, однак вимога була залишена без задоволення. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не прибули, однак про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 06.05.2008 року укладено кредитний договір ZHNWGA00000030, відповідно до якого останній надано кредит в розмірі 67875, 00 грн. строком до 22.04.2013 року, а [PERSON] зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановленого кредитним договором. Погашення заборгованості повинна була здійснюватися щомісячно, у разі порушення зобов'язання за кредитним договором, відповідачем Банку сплачуються відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При укладенні Кредитного договору відповідач був повідомлений про умови кредитування в Банку. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов'язувалась повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісії, а у разі порушення ним своїх договірних зобов'язань - додаткові проценти та штраф. [PERSON] власним підписом погодилась з умовами та правилами кредитного договору. 23.04.2008 року між Банком та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки, відповідно до яких останні зобов'язалась відповідати перед Банком за виконання зобов'язань, взятих на себе [PERSON] за кредитним договором, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань [PERSON] Відповідно до п. 12 Договору строк дії договорів поруки - 5 років з дня настання терміну повернення коштів. Однак, в порушення умов Кредитного договору, [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 03.04.2015 року існує заборгованість по кредитному договору в розмірі 10320, 85 грн., яка складається з : 1) 4264, 41 грн. - заборгованість за кредитом; 2) 145, 43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3) 35, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4) 5146, 45 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 5) 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 6) 479, 56 грн. - штраф (процентна складова). Незважаючи на попередження про виникнення простроченої заборгованості по кредиту та необхідності її погашення відповідачі суму заборгованості не погасили. Правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не оспорювалась, будь-яких клопотань на його спростування відповідачами не заявлено. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем не надано доказів, які б обґрунтовували відповідний розмір збитків. Співвідношення суми неповернутого кредиту та суми штрафу і пені є явно несправедливим та підлягає зменшенню. Суд вважає, що достатньою мірою відповідальності за порушення кредитного зобов'язання є пеня в сумі несплаченої частини кредиту. Пеня та штраф згідно ст. 549 ЦК України є різновидами неустойки за порушення цивільного зобов'язання. Одночасне стягнення пені та штрафу суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки є подвійною відповідальністю за одне й те саме порушення зобов'язання. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково: з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 8709,25 грн., у тому числі: 1) 4264, 41 грн. - заборгованість за кредитом; 2) 145, 43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3) 35, 00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 4) 4264,41 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; Дані обставини підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами: копією розрахунку заборгованості (а.с.4-6), копією кредитного договору від 06.05.2008 року (а.с.11-17), копіями договорів поруки від 23.04.2008 року (а.с.20-23), копією вимог та повідомлень (а.с.7,18), копіями паспортів та податкових номерів відповідачів (а.с.23-27), копією витягу статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.30), копією банківської ліцензії, копією дозволу (а.с. 28,29). Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, тобто порука є способом забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до положень статтей 553-554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит, проти чого останній не заперечує, а відповідачі, в свою чергу, не виконують умов Кредитного договору та договору Поруки. Таким чином, невиконання відповідачами своїх договірних зобов'язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам - є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Згідно доданого до позовної заяви платіжного доручення, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені судові витрати пропорційно сумі задоволених вимог, у рівних частинах, з кожного відповідача.

Outcome: partial