Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 березня 2015 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено договір № АВН0RG127861424, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 15600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням зобовязання за кредитним договором станом на 29 грудня 2015 року заборгованість за договором становить 23\~724 грн. 49 коп.: 15600 грн. заборгованість за кредитом; 12 грн. 35 коп. заборгованість за процентами; 4992 грн. заборгованість по комісії; 1514 грн. 21 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, а також нараховано штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1105 грн. 93 коп. штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 23\~724 грн. 49 коп., а також понесені судові витрати. Також до початку розгляду справи по суті відповідачем було заявлено зустрічний позов до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 березня 2015 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № GP 1890 VP про надання послуг щодо виготовлення та встановлення балкону. Також 22 березня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № АВН0RG127861424, згідно з яким Банк надав їй кредит в сумі 15\~600 грн. строком на 36 місяців. [PERSON] посилається на те, що вона ніяких коштів від банку не отримувала. Кошти в сумі 15600 грн. було перераховано на розрахунковий рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] після укладення кредитного договору, [PERSON] побажала розірвати його, про що повідомила банк письмово, проте відповідач відмовився. Послуг від ФОП [PERSON] [PERSON] не отримала та звернулася до суду з позовом про стягнення з неї коштів. Позивач за зустрічною позовною заявою вважає, що відбулася істотна зміна обставин, що є підставою для розірвання кредитного договору з огляду на те, що вона розраховувала отримати від ФОП [PERSON] товар у вигляді балкону і тому було укладено договір кредиту. Ані банк, ані вона не могли передбачити, що умови договору [PERSON] не будуть виконані. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд розірвати кредитний договір № АВН0RG127861424 від 22 березня 2015 року, укладений між нею та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (а.с.37-39). В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с.22). Відповідач в судовому засіданні первісний позов визнала частково, заперечувала проти стягнення з нею суми штрафних санкцій, проти стягнення суми тіла кредиту не заперечувала, оскільки дійсно кредитний договір з банком вона укладала. Договір кредиту було укладено у звязку з тим, що вона розраховувала отримати від ФОП [PERSON] товар та послуги, проте після підписання договору зрозуміла, що її ошукали та балкон неможливо облаштувати. Вона відразу звернулася до банку із заявою про розірвання договору, проте їй відмовили. Таким чином, вона не отримала ані товару, ані послуг, ані коштів банку. Позивач за зустрічною позовною заявою вважає, що є підстави для розірвання кредитного договору, а тому просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, фізична особа-підприємець [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] за зареєстрованим місцезнаходженням про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їхньої відсутності не надали. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 22 березня 2015 року між публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір № АВН0RG127861424, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 15600 грн. на строк до 21 березня 2018 року з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 0,12% річних. Також умовами договору передбачено сплату щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 624 грн. Позичальник взяв на себе зобовязання щодо повернення суми кредиту, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат згідно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»). Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів згідно з умовами договору мало відбуватися щомісячними платежами, рівними частинами в сумі 1058 грн. 15 коп. (а.с.5). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів, належних йому. Уклавши із публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 11 грудня 2015 року становить 20\~604 грн. 35 коп.: 15600 грн. заборгованість за кредитом; 12 грн. 35 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 4992 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 4). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), які є невідємною частиною кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань передбачених умовами договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (а.с.6-12). Згідно з розрахунком позивача за порушення строків повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору станом на 11 грудня 2015 року нараховано пеню в сумі 1514 грн. 21 коп. (а.с.4). З урахуванням того, що договором кредиту було передбачено графік повернення кредиту щомісячними платежами, проте розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач не здійснювала платежі, суд вважає позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про дострокове повернення кредиту, стягнення нарахованих відсотків, заборгованості по комісії та пені законними та обґрунтованими. Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») також передбачено, що у випадку порушення Позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів Позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 6-12). Позивачем надано розрахунок штрафу: 500 грн. (фіксована частина) та 1105 грн. 93 коп. (процентна складова). Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання обґрунтованості зустрічної позовної заяви, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що кредитний договір між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено у звязку з укладенням 22 березня 2015 року між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) договору № GP 1890 VP на виготовлення та поставку метало пластикових конструкцій загальною вартістю 42262 грн. (а.с.41). Проте умови договору № GP 1890 VP ФОП [PERSON] не було виконано у звязку з чим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2016 року вищевказаний договір було розірвано (а.с.67-68). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою та другою ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішення суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Судом встановлено, що на момент укладання кредитного договору, сторони виходили з того, що його укладено з метою оплати товару, що прямо передбачено умовами договору та підтверджується товарним чеком та рахунком від 22 березня 2015 року (а.с.13). Проте товар [PERSON] так і не отримала, що встановлено рішенням суду та у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент укладання договору сторони договору не знали та не могли знати, що договір про поставку товару не буде виконано ФОП [PERSON] Такі обставини зумовлені причинами, які не залежать від сторін кредитного договору. Таким чином подальше виконання договору кредиту [PERSON] щодо повернення кредитних коштів, сплату відсотків, комісії, пені, тощо суттєво порушують її майнові інтереси, оскільки фактично вона кредитними коштами не користувалася, товар за сплачені кошти не отримала. Із суті договору, укладеного між сторонами не випливає, що ризик змін обставин, зокрема неотримання товару та послуг, несе заінтересована сторона, в цьому випадку позичальник. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що дійсно істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, згоди на розірвання договору між сторонами не досягнуто, оскільки на пропозицію [PERSON] розірвати договір ПАТ «Акцент-Банк» не відреагував (а.с.42), а тому є підстави для розірвання кредитного договору за рішенням суду. У звязку з чим суд вважає вимоги [PERSON] до ПАТ «Акцент-Банк» законним та обґрунтованими, а тому зустрічний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а понесені [PERSON] судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.36) підлягають відшкодуванню ПАТ «Акцент-Банк» в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: partial