Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 09.04.2010 року у розмірі 32186,30 грн. та судовий збір 1762 грн. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 09.04.2010 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем своєчасно було виконано свій обов'язок надати кредитні кошти. Відповідачем було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів відповідачем не виконуються. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31.03.2018 року становить 32186,30 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом 3839,79 грн.; - заборгованість по процентами за користування кредитом 22948,62 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3389,02 грн.; А також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 1508,87 грн. Тобто, загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором станом на 31.03.2018 року загалом складає 32186,30 грн. Представник відповідача на позов подала відзив, в якому вказала, що даний позов вона повністю не визнає, вважає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності, строк дії кредитної картки, яка була їй видана на виконання умов договору № б/н від 09.04.2010 року закінчився більше трьох років тому, останній платіж на його виконання вона сплатила 13.01.2012 року, з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 11.05.2018 року, тобто був пропущений строк позовної давності для пред'явлення позовної заяви про стягнення боргу по тілу кредиту та заборгованості по відсоткам за його користування. Станом на дату подачі позову строк дії кредитної картки закінчився, а нової кредитної картки з новим терміном дії вона не отримувала та припинила користуватися своєю кредитною карткою в 2012 році. За таким погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Із розрахунку заборгованості, який наявний у додатках до позовної заяви вбачається, що позивачем здійснювалися нарахування заборгованості після дати кінцевого терміну повернення коштів за вказаною кредитною карткою, що є неприйнятним та таким, що не відповідає чинному законодавству. Так як відповідачем пропущено строк позовної давності, тому є підстави для відмови в позові. Представник позивача Гаренко Н.В. надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта… тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в пам'ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Крім того відповідно до п. 1.1.7.31 Договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно виписки відповідач неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 13.01.2012 року, а позивач звернувся до суду з позовом 04.05.2018 року. Отже, згідно збільшено строку позовної давності, строк позовної давності банком не пропущено. 14.09.2018 року представник відповідача надала до суду письмові заперечення, в яких вказала, що згідно збільшеного строку позовної давності, який погоджений умовами договору, строк позовної давності Банком не пропущено. Однак, жодного письмового договору про збільшення позовної давності вона з позивачем не укладала, в результаті чого просить застосувати до даного позову наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні всіх заявлених позовних вимогах. Згідно із п. 92 Постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 - якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою ст.. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Враховуючи, що строк дії картки до 10/14 року, останній платіж вона здійснила 13.01.2012 року, звернення позивача в суд із позовом 11.05.2018 року знаходиться поза межами трирічного строку позовної давності, а отже є підставою для відмови в позові. Сторони за кредитним договором не узгоджували спеціальну позовну давність тривалістю 50 років та автоматичне списання банком грошових коштів з рахунку відповідача при настанні строків платежів. Вимога позивача щодо стягнення штрафу та пені є необґрунтованою, оскільки штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення призведе до подвійної цивільно-провової відповідальності за одне і те саме порушення. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача, який діє на підставі довіреності надав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив розглянути справу у його відсутність. Від відповідача до суду надійшла заява згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.04.2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 09 квітня 2010 року [PERSON] власноруч було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 11). З тексту даної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила свою згоду на те, що дана анкета-заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також в анкеті-заяві зазначено, що вона ознайомилась та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, [PERSON] було зазначено, що вона зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк». Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач покладені на неї зобовязання належним чином не виконувала, зважаючи на що у неї утворилась заборгованість, яка згідно наданого банком розрахунку, складає 32186,30 грн. 02 липня 2018 року представником відповідача подано відзив на позов, в якому міститься клопотання про застосування позовної давності до вимог банку (а.с. 59-61). Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, стороною в якій було ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п. 2.1.1.2.11. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які були додані банком до позовної заяви, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевому боці картки, включно. Забороняється використання картки зі строком дії, що сплив (а.с. 30). Відповідно до п. 2.1.1.2.12. вказаних Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії відповідна кредитна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта (а.с. 30). З наданої до суду довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що строк дії кредитної картки № 5457082998535046, виданої на ім'я відповідача, було встановлено до 10/14 року, тобто останнім днем дії картки є 31 жовтня 2014 року. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним, що строк дії кредитної картки відповідача був встановлений до 01 листопада 2014 року. За таких обставин, враховуючи наведене вище правові позиції та висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, початок перебігу трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 листопада 2014 року, а щодо періодичних платежів з моменту несплати чергового платежу, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені. З поштового конверту, яким було надіслано позовну заяву до суду, встановлено, що датою подання позовної заяви засобами поштового зв'язку є 07.05.2018 року (а.с. 43). Зважаючи на зазначене, до суду з даним позовом позивач звернувся 07 травня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який дорівнює трьом рокам, оскільки строк дії кредитної картки був встановлений до 31 жовтня 2014 року, зважаючи на що, загальний строк позовної давності сплинув 31 жовтня 2017 року. З наведених вище підстав суд відхиляє викладені аргументи позивача відносно того, що перебіг позовної давності розпочався з дати останнього платежу по кредитній картці та за всіма вимогами не сплинув, оскільки кредитний договір не є розірваним або припиненим. Що ж стосується доводів позивача щодо застосування збільшеного строку позовної давності, що дорівнює 50 рокам, положення про застосування якого міститься в п. 1.1.7.31. «Умов та правил надання банківських послуг», то суд вважає їх необґрунтованими. Оцінюючи положення п. 1.1.7.31. «Умов та правил надання банківських послуг», відповідно до якого строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів та витрат банку, становить 50 років, суд керується наступним. Зважаючи на той факт, що п. 1.1.7.31 «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що підписана відповідачем, не міститься домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо збільшення строку позовної давності, зважаючи на що підлягає застосуванню загальний строк позовної давності. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15. Крім того, згідно з випискою по кредитному рахунку [PERSON] 15 вересня 2015 року банком було проведено автоматичне списання з карти відповідача коштів у сумі 171,78 грн в рахунок погашення простроченої заборгованості, що на думку позивача свідчить про переривання строку позовної давності за правилами статті 264 ЦК України. Разом з тим, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Автоматичне погашення банком частини кредиту шляхом списання 15 вересня 2015 року з рахунку боржника 171,78 грн. не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року № 713/311/16-ц. Крім того позивач посилається на те, що відповідно до п. 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку до даному договору, при настанні строків платежу, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цим договором (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України / іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті / національній валюті України за договором, і покупку / продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку Клієнта, відкритого Банком, оформляється меморіальним ордером. Зважаючи на той факт, що п. 1.1.3.1.6 «Умов та правил надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що підписана відповідачем, не міститься домовленості сторін щодо автоматичного списання грошових коштів, суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо автоматичного списання грошових коштів, зважаючи на що автоматичне погашення простроченої заборгованості банком 15.09.2015 року не можна вважати перериванням строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності в цілому, а тому в задоволенні позову потрібно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed