Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до укладеного договору № 1500/К від 04.08.2008 року, який укладено між позивачем та [PERSON], останньому надано кредит у розмірі 68000,00 доларів США, який він зобов'язувався повернути та сплатити відсотки у встановлені договором терміни. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 04.08.2008 року було укладено договір іпотеки № 1500/К, згідно якого останній. надав в іпотеку банку нерухоме майно: картоплесховище, загальною площею 1293,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Постановою відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 15.12.2011 року в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-3245, виданого 17.10.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 880825,74 грн. Крім того, постановою відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 15.12.2011 року в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-3245, виданого 17.10.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 880825,74 грн., накладено арешт рухоме та нерухоме, транспортні засоби та сільськогосподарську техніку майно, що належить боржнику [PERSON], в межах суми звернення стягнення. Позивач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції з листом щодо зняття арештів, оскільки це перешкоджає реалізації права банку на продаж цього майна. Проте, відділом Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у знятті арешту на дане рухоме майно відмовлено, у зв'язку з відсутністю підстав передбачених ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач просить суд звільнити з-під арешту вищевказане майно, що належить на праві власності [PERSON], який накладено згідно постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 15.12.2011 року за № 30423894. Крім того, просить суд заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» прав іпотеко держателя щодо вищевказаного майна. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача Плисюк В.М. та представник відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Будь С.Л. в судове засідання не з'явились, проте подали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи. Просили суд позов задовольнити. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились за наявними матеріалами справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 1500/К від 04.08.2008 року, який укладено між позивачем та [PERSON], останньому надано кредит у розмірі 68000,00 доларів США, який він зобов'язувався повернути та сплатити відсотки у встановлені договором терміни (а.с. 5-10). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 04.08.2008 року було укладено договір іпотеки № 1500/К, згідно якого останній. надав в іпотеку банку нерухоме майно: картоплесховище, загальною площею 1293,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 11-15). Постановою відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 15.12.2011 року в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-3245, виданого 17.10.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 880825,74 грн. (а.с. ). Крім того, постановою відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 15.12.2011 року в процесі примусового виконання виконавчого листа № 2-3245, виданого 17.10.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 880825,74 грн., накладено арешт рухоме та нерухоме, транспортні засоби та сільськогосподарську техніку майно, що належить боржнику [PERSON], в межах суми звернення стягнення (а.с. ). Позивач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції з листом щодо зняття арештів, оскільки це перешкоджає реалізації права банку на продаж цього майна. Проте, відділом Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції у знятті арешту на дане рухоме майно відмовлено, у зв'язку з відсутністю підстав передбачених ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. ). Ст. 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Ст. 16 цього Закону передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, то з моменту його укладення. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про заставу» якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. Як вбачається зі змісту ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно є одним з етапів звернення стягнення на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 54 вищезазначеного Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та звільнити з-під арешту майно: картоплесховище, загальною площею 1293,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], який накладено згідно постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції від 15.12.2011 року за № 30423894. В задоволенні решти вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: approved