Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості в сумі 23675,02 грн. У квітні 2017 року банк надіслав до суду уточнену позовну заяву від 13.04.2017 року, згідно з якою сума позову складає 25379,92 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно укладеного договору № DNH4KP11911474 від 25.04.2006 року [PERSON] 25.04.2006 року отримав кредит у розмірі 6500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач, на думку позивача, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 24.11.2016 року має заборгованість 46169,27 грн., яка складається з наступного: 2411,47 грн. заборгованість за кредитом; 13865,59 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 29892,21 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Надалі, за поясненням позивача, від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 24097,82 грн., яка складається з наступних сум: 2411,47 грн. заборгованість за кредитом; 8589,29 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11473,35 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1123,71 грн. штраф (процентна складова), яка була задоволена судовим рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.03.2014 року.; різниця становить 23695,16 грн., яка складається з наступного: 5276,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 18418,86 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1184,76 штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 25379,92 грн. В підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду копію рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.03.2014 року; розрахунок заборгованості за договором № DNH4KP11911474 від 25.04.2006 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] станом на 24.11.2016 року так копію довіреності на імя [PERSON] В судове засідання представник позивача не зявився, повідомлений про час, дату та місце судового засідання належним чином, надав суду письмову заяву розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. В судове засідання зявився відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON]. Відповідач не визнав позову у повному обсязі, пояснив суду наступне. У 2006 році він дійсно уклав с позивачем договір № DNH4KP11911474 від 25.04.2006 року в сумі 6500,00 грн. строком на 36 місяців для надбання персонального компютера, загальна вартість товару 7006,00 грн., що підтверджується копією заяви позичальника від 25.04.2006 року, яку надав відповідач. В період з травня 2006 року по листопад 2006 року він оплачував кредит, пізніше перестав його платити, залишок боргу становив 2411,47 грн. 12.03.2014 року Покровський районний суд Дніпропетровської області виніс рішення про стягнення з нього на користь позивача суми заборгованості в розмірі 24097,82 грн. (а. с. 5-6). Відповідач надав письмове заперечення, в якому зазначив, що, виходячи з норм статті 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а з позовної заяви і наданого розрахунку заборгованості не зрозуміло з чого складається сума заборгованості, за який період і з чого вона складається, до того ж сума неустойки вдесятеро перевищує суму невиплаченого кредиту, а в позові немає жодного посилання на збитки позивача, завдані несплатою кредиту відповідачем. Суд, вислухавши представника відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 25.04.2006 року було укладено договір № DNH4KP11911474 від 25.04.2006 року в сумі 6500,00 грн. строком на 36 місяців для надбання персонального компютера (тобто, по суті, договір споживчого кредиту), шляхом підпису відповідачем заяви позичальника; решта умов договору визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг Приватбанку (публічний договір приєднання) (а. с. 9-14), та який частково не був виконаний відповідачем і згідно 12.03.2014 року Покровський районний суд Дніпропетровської області виніс рішення про стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 24097,82 грн., з яких сума заборгованості за тілом кредиту складала 2411,47 грн. (а. с. 5-6). У своєму первісному позові від 06.12.2016 року позивач вказує ціну позову 23675,02 грн., на підтвердження якої надає розрахунок заборгованості за договором № DNH4KP11911474 від 25.04.2006 року станом на 24.11.2016 року; даний розрахунок складений за період з 25.04.2006 року до 24.11.2016 року, сума заборгованості складає 46169,27 грн., сума заборгованості, яка складає різницю між загальною сумою боргу та сумою, задоволеною за рішенням суду 23675,02 гривень (а. с. 3, 7-8). У своєму уточненому позові від 13.04.2017 року позивач вказує ціну позову вже 25379,92 грн., на підтвердження якої надає розрахунок заборгованості за договором № DNH4KP11911474 від 25.04.2006 року також станом на 24.11.2016 року; даний розрахунок складений також за період з 25.04.2006 року до 24.11.2016 року, сума заборгованості складає 46169,27 грн., сума заборгованості, яка складає різницю між загальною сумою боргу та сумою, задоволеною за рішенням суду 25379,92 гривень (а.с. 80-81,84-85). Таким чином, у обох розрахунках, за один і той же період, з однією і тією ж сумою заборгованості містяться різні суми заборгованості, які підлягають стягненню і складають різницю між загальною сумою боргу та сумою, задоволеною за рішенням суду 12.03.2014 року і немає пояснень, чому суми різні, але обґрунтовуються розрахунком за один і той же період часу. В позові (і в первісному, і в уточненому) не зазначено, за який саме період складається сума заборгованості, зазначена у позові, беручи до уваги той факт, що вже є рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом від 12.03.2014 року. Окрім того, в уточненій позовній заяві позивач зазначає, що різниця між загальною сумою заборгованості та стягненою за рішенням суду від 12.03.2014 року становить 23695,16 грн., яка складається з наступного: 5276,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 18418,86 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1184,76 штраф (процентна складова). І надалі в уточненій позовній заяві тут же заявляється, що заборгованість до стягнення становить 25379,92 грн. Таким чином, з тексту позовної заяви та заявленого розрахунку неможливо встановити, яка сума заборгованості обґрунтовується та заявляється до сплати позивачем, за який саме період вона виникла і нарахована банком. Сам розрахунок заборгованості за договором № DNH4KP11911474 від 25.04.2006 року станом на 24.11.2016 року складений за період з 25.04.2006 року до 24.11.2016 року, але при цьому мається розрив у датах: розрахунок складений за період з 25.04.2006 року по 12.08.2009 року; надалі в розрахунку вказується остання строка розрахунку з вказанням дати 24.11.2016 року. Отже, розрахунок заборгованості за період з 26.04.2009 року по 24.11.2016 року, тобто, саме за той період, за який стягується заборгованість, враховуючи, що є рішення суду про стягнення заборгованості за даним договором за період з 2006 по 2014 роки фактично відсутній. Окрім того, суд просив надати позивача додатковий розрахунок заборгованості за позовом, деталізувавши його; вказати з яких сум складається борг, відсотки та штрафні санкції та за який період. На ухвалу суду було надано уточнену позовну заяву з розрахунком, який співпадав з раніше наданим розрахунком, і як і попередній не містив в собі детально розписаних періодів заборгованості та сум, з яких вона складається, зокрема, в розрахунку взагалі відсутній період з 26.04.2009 року по 24.11.2016 року. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення зазначених вимог ЦПК, позивач не надав належних і припустимих доказів на обґрунтування заборгованості відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed