Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 26 січня 2016 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 04.10.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за нею станом на 30.11.2015 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 11834,71грн., яка складається з наступного: 8993,19 грн. заборгованість за кредитом, 1701,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 539,75 грн. штраф (процентна складова). Оскільки, відповідачка добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості в розмірі 11834,71 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Просила суд застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 04.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки./а.с.8-31/ Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за нею станом на 30.11.2015 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 11834,71грн., яка складається з наступного: 8993,19 грн. заборгованість за кредитом, 1701,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 539,75 грн. штраф (процентна складова)./а.с.3-4/. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~\~\~\~ Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків строку позовної давності. Встановлено, що відповідач [PERSON] за період з 04.10.2011 року по 30.11.2015 року частково здійснювала оплату за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.10.2011 року. /а.с.3-4/ Відповідно до ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач звернувся до суду 26.01.2016 року, тобто строк позовної давності ним не пропущений. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості в розмірі 11834,71 грн. Крім того, згідно положень частини 1 статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1378грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved