Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі Філії Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків. Позовна заява мотивована тим, що згідно наказу виконуючого обов'язки начальника Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» №18-к від 18.02.2009 року [PERSON] було прийнято на посаду інкасатора-водія відділу організації інкасації та перевезення цінностей філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» з 18 лютого 2009 року з тримісячним випробувальним терміном. На сьогоднішній день Відповідач знаходиться в трудових відносинах з Філією - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». 19 березня 2013 року з [PERSON] був укладений договір про індивідуальну матеріальну відповідальність №б/н, згідно умов якого працівник, що займає посаду інкасатора-водія автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей безпосередньо повязану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезення цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей. Наказом №425 від 16.08.2013 року за інкасатором-водієм автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей Філії - ЗОУ AT «Ощадбанк» - [PERSON] було закріплено спеціальний оперативний автомобіль марки «Ford Transit VAN 350MWB», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер АО 1958 BE, який передано згідно акту приймання-передачі транспортного засобу № б/н від 05.09.2013 року. Відповідач зобовязався, зокрема, обережно поводитися з переданими йому на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходи щодо запобігання шкоди. Згідно п.3 вищевказаного Договору визначено, що у разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру заподіяної підприємству, установи, організації шкоди і її відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства. Відповідно до посадової інструкції інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» [PERSON], встановлено, що інкасатор-водій автотранспортних засобів зобовязаний, зокрема, знати та виконувати правила дорожнього руху, вміти використовувати засоби сигналізації. Позивача зазначає, що в порушення вказаних положень посадової інструкції та Договору, 17.12.2015 року Відповідач, рухаючись по автодорозі Мукачево-Берегово-КПП «Лужанка» в с.Гать по вул. Головній на службовому автомобілі, який за ним закріплений марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак АО 1958 BE, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість внаслідок чого зїхав в кювет, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 року у справі № 308/225/16-п [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті наведених порушень Відповідачем завдано Позивачу матеріальну шкоду у розмірі 110030,00 грн., витрачених останнім на відновлення пошкодженого спеціалізованого транспортного засобу. Враховуючи зазначене, у відповідності до ст.ст.130, 134-136 КЗпП України, ст.ст.22, 1166 ЦК України позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» суму 110030,00 (сто десять тисяч тридцять гривень) грн. матеріальної шкоди, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1650,45 грн. В судове засідання представник\~\~позивача АТ Державний ощадний банк України» не зявився, але подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся\~належним чином, направив 30.08.2017 року заяву про перенесення розгляду справи у звязку з хворобою. Разом із тим, не надав до суду жодного доказу про поважність його відсутності у судовому засіданні. З урахуванням обставин справи, суд визнає причини неявки відповідача та його представника у судове засідання, призначене на 31.08.2017 року неповажними. Згідно поданих представником відповідача [PERSON] до суду письмових заперечень, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, в задоволенні позовної заяви просить відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст.224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.\~\~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.\~\~ З досліджених судом матеріалів справи слідує, що згідно наказу виконуючого обов'язки начальника Філії - Закарпатське обласне управління Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (змінено назву Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») №18-к від 18.02.2009 року [PERSON] прийнято на посаду інкасатора-водія відділу організації інкасації та перевезення цінностей філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» з 18 лютого 2009 року з тримісячним випробувальним терміном з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність. 19 березня 2013 року між працівником [PERSON] та начальником Філії Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір про індивідуальну матеріальну відповідальність №б/н, за умовами якого працівник, що займає посаду інкасатора-водія автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей безпосередньо повязану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею і перевезення цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей та зобовязується, зокрема, обережно поводитися з переданими йому на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходи щодо запобігання шкоди. Наказом начальником Філії - Закарпатського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» №425 від 16.08.2013 року за інкасатором-водієм автотранспортних засобів сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей Філії Закарпатського облуправління AT «Ощадбанк» - [PERSON] було закріплено спеціальний оперативний автомобіль марки «Ford Transit VAN 350MWB», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер АО 1958 BE, який передано згідно акту приймання-передачі транспортного засобу № б/н від 05.09.2013 року. Відповідно до посадової інструкції інкасатора-водія автотранспортних засобів сектора інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк», затв. 12.03.2013 року [PERSON], як інкасатор-водій автотранспортних засобів зобовязаний, зокрема знати та виконувати правила дорожнього руху, вміти використовувати засоби сигналізації. З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2015 року близько 11 год. 20 хв. водій [PERSON], рухаючись по автодорозі Мукачево-Берегово-КПП «Лужанка» в с.Гать по вул. Головній на службовому автомобілі, який за ним закріплений марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак АО 1958 BE, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість внаслідок чого зїхав в кювет, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Своїми діями [PERSON] порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2016 року у справі №308/225/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, було пошкоджено службовий транспортний засіб марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак АО 1958 BE, що підтверджується актом огляду автомобіля від 18.12.2015 року. З акту приймання-передачі виконаних робіт ФОП [PERSON] № 113 від 26.12.2015 року, рахунку №113 від 26.12.2015 року та меморіального ордера №44382146 від 28.12.2015 року слідує, що на відновлення пошкодженого спеціалізованого транспортного засобу марки «Ford Transit 35 OD», номерний знак АО 1958 BE, Філією Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» було витрачено 110030,00 грн. Відповідно до положень ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників підприємству, установі, організації містить стаття 130 КЗпП України, частиною 1 якої передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника, згідно з частиною другою статті 130 КЗпП України є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством (ст.135 КЗпП України).\~ Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (ч.1 та ч.3 ст.136 КЗпП України). Положеннями п.2 ч.1 ч.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Отже, підставою повної матеріальної відповідальності в цьому випадку є заподіяння шкоди невиконанням чи неналежним виконанням прийнятого працівником на себе обов'язку виконати окреме трудове завдання - одержати від третьої особи чи матеріально відповідального працівника трудового колективу за разовою довіреністю або іншим разовим документом під свою відповідальність визначене майно та інші цінності і передати його (повернути) в цілості і збереженості власнику або уповноваженому ним органу. Коло осіб, яким може видаватися довіреність на отримання майна та інших цінностей, законодавством не визначене. У звязку з цим, таке окреме завдання може взяти на себе будь-який працівник трудового колективу. Під іншими разовими документами слід розуміти накладні, відомості, рахунки-фактури тощо, передбачені відповідним правилами забезпечення первинного бухгалтерського обліку. Працівник, який одержав майно або інші цінності за довіреністю або інший разовим документом, відповідає за їх втрату, за їх нестачу, ушкодженні псування. Згідно розяснень, що містяться в пункті 8 постанови Пленуму Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Відповідно до Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва затверджено постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №447/24, посада інкасатора, яку займає [PERSON] в Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», входить до переліку посад, з якими можна укладати договори про повну матеріальну відповідальність. З долученої позивачем до матеріалів копії наказу Філії - Закарпатське обласне управління AT «Ощадбанк» №425 від 16.08.2013 року «Про закріплення спеціальних оперативних автомобілів по Філії-Закарпатське облуправління AT «Ощадбанк» вбачається, що спеціальний оперативний автомобіль FORD Tranzit VAN 1 MWB, рік випуску 2013, реєстраційний номер А01958ВЕ, був закріплений за інкасатором-водієм сектору інкасації в м.Ужгород відділу інкасації облуправління [PERSON] Факт передачі начальником відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування [PERSON] вказаного транспортного засобу інкасатору-водію [PERSON] підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу від 05.09.2013 року, згідно якого автомобіль передано у справному стані. Таким чином, відповідач [PERSON], з яким укладено договір про індивідуальну матеріальну відповідальність №б/н від 19 березня 2013 року, несе матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини AT «Державний ощадний банк України» на підставі п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України у звязку з пошкодження майна, яке було прийняте ним за актом приймання-передачі під свою відповідальність. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з [PERSON] на користь AT «Державний ощадний банк України», в особі Філії - Закарпатське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» матеріальну шкоду в розмірі 110030,00 (сто десять тисяч тридцять) грн. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1650,45 грн. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved