Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 березня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 700010015. Відповідно до умов кредитного договору, позивач зобовязується надати відповідачу кредит у сумі 109580,33 грн. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу, кредит у сумі 109580,33грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Однак, відповідач не в повному обсязі виконує зобовязання. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10 серпня 2016 року має заборгованість 123213,82 грн., яка складається з наступного: - 87844,36 грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 35369,46 грн. - відсотки. Просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 700010015 від 16 березня 2012 року у розмірі 123213,82 грн., а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 1848,20 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі Довіреності № 002735/16 від 02 серпня 2016 року (а.с.19), не зявилася, надала до суду Клопотання про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, він не скористався наданого йому законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 700010015, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 190580,33 грн. з процентною ставкою у розмірі 19,50% річних та датою остаточного повернення кредиту 18 березня 2019 року. Цільове використання кредиту визначено, як оплата вартості транспортного засобу, Chevrolet Lacetti, 2011 року випуску, синього кольору. Для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за Договором відповідачу було відкрито рахунок № 29092700010015 у ПАТ «Альфа - банк». Платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу, кредит у сумі 109580,33, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, відповідач не в повному обсязі виконує зобовязання. У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10 серпня 2016 року має заборгованість 123213,82 грн., яка складається з наступного: - 87844,36 грн. прострочена заборгованість за кредитом; - 35369,46 грн. - відсотки. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…» У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту».У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1848,20 грн. (а.с.3). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1848,20 грн. (123213,82 ціна позову * 1,5%)., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved