Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № F94.269.70514 від 13.06.2016 року, відповідно до якого [PERSON] отримав в ПАТ «Ідея Банк» кредит у розмірі 19665 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, строком на 30 місяців. Однак, станом на 24.11.2017 року відповідач не виконував зобовязання за кредитним договором належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом в розмірі 39390,26 грн., з яких 11810,97 грн. основний борг, 5138,30 грн. прострочений борг, 9432,05 грн. прострочені проценти, 30,65 грн. строкові проценти, 493,65 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту, 12484,19 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 39390,26 грн. за кредитним договором F94.269.70514 від 13.06.2016 року та судові витрати. У судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Ідея Банк» - не зявився, однак подав до суду клопотання, у якому просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив його задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~ Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 512-516, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору F94.269.70514 від 13.06.2016 року [PERSON] отримав в ПАТ «Ідея Банк» кредит у розмірі 19665 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних, строком на 30 місяців. Позивач повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 19665 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № F94.269.70514.11 від 13.06.2016 року, № F94.269.70514.1 від 13.06.2016 року (а.с.14-15). Однак станом на 24.11.2017 року відповідач не виконував зобовязання за кредитним договором належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом в розмірі 39390,26 грн., з яких 11810,97 грн. основний борг, 5138,30 грн. прострочений борг, 9432,05 грн. прострочені проценти, 30,65 грн. строкові проценти, 493,65 грн. нарахована плата за обслуговування кредиту, 12484,19 грн. пеня за несвоєчасне погашення платежів (а.с.16-17). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно Постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року (справа № 6-1746цс16), відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), а відповідно до Постанови Верховного суду України від 06.09.2017 року (справа № 6-2071цс16), за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що нарахована комісія - плата за обслуговування кредиту, відмінна від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому підстави для стягнення нарахованої плати за обслуговування кредиту у розмірі 493,65 грн. відсутні. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» 1584 грн. судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 99%).

Outcome: partial