Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.08.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № ВLаЖГА00058455. Згідно з пунктами 1, 2, 3, 9, 10 кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 20 000 грн. для задоволення поточних потреб, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 03.08.2014 року згідно з графіком, який є невідємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті в сумі зазначеній в п. 1 спеціальної частини договору у формі відкличної не відновлювальної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах визначених договором. Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, перерахував позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000, 00 грн. Але відповідачем порушені зобовязання за кредитним договором, а саме порушені строки сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно з п. 2.4.2 кредитного договору позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. Крім того, відповідач постійно порушує умови кредитного договору щодо повернення частини кредиту згідно з графіком, встановленим в додатку № 1 до кредитного договору. Згідно з п. 4.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником обовязку передбаченого у п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконаних зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі зазначеному у п. 8 Спеціальної частини договору. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. Згідно з п. 2.5.2 кредитного договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку погашень, поповнювати рахунок банку, вказаний в п. 6 спеціальної частини договору валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених у графіку погашень. Відповідач зобовязання за договором не виконав та не виконує по цей час. Станом на 08.08.2015 року заборгованість становить 60 766, 18 грн., з них: по поверненню кредиту 8 847, 29 грн.; по сплаті відсотків 2 887, 38 грн.; по сплаті комісії 4 878, 48 грн.; штраф (пеня) за несвоєчасне виконання зобовязань 44 153, 03 грн.\~ На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача\~заборгованість за кредитним договором № BLаЖГА00058455 від 03.08.2011 року в розмірі 60 766, 18 грн.\~ Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що не визнає позов в повному обсязі, оскільки згідно з п. 3.3.4 договору банківського обслуговування № BLаЖГА00058455 від 03.08.2011 р. позичальник зобовязаний у випадку зміни чи втрати місця проживання, реєстрації, місця роботи, заробітної плати, доходу, а також зміни паспортних даних, ідентифікаційного номеру, номерів контактних телефонів, сімейного стану протягом 10 (десяти) календарних днів, від дня настання таких змін, повідомити про це банк у письмовій формі. Згідно з п. 3.4.3 договору банківського обслуговування № BLаЖГА00058455 від 03.08.2011 р. позичальник зобовязаний звернутися до банку з клопотанням про реструктуризацію боргових зобовязань за договором у разі виникнення фінансових труднощів з незалежних від позичальника причин. З часу отримання кредиту він справно платив, але, починаючи з 01.01.2013 р., він потрапив у скрутне фінансове становище. 26.12.2012 р. він втратив робоче місце був звільнений з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» із заборгованістю по заробітній платі йому, як працівнику, у сумі 17841 грн., у звязку з цим фактом погіршився стан його здоровя. Він перебуває на «Д» обліку у лікаря невропатолога з діагнозом: хвороба Паркінсона, акинетико-дрожательна форма. Раніше він зі своїм діагнозом мав право на отримання безкоштовних ліків та отримував їх, але з 01.01.2013 року він не отримує від системи охорони здоровя безкоштовного лікування, а йому постійно потрібні дорогі препарати і він вимушений витрачати значні кошти на лікування. За той час коли він справно платив кредит і випадково становище стало зовсім скрутним, він протягом довгого часу намагався врегулювати ситуацію з банком, намагався в телефонному режимі звязатися з керівництвом банку, врешті звернувся до банку із заявою про реструктуризацію, адже він був зацікавлений в знаходженні оптимального рішення щодо забезпечення повернення кредиту. Відповідно до п. 3.2 ч. 3 Рекомендацій щодо роботи банків з позичальниками фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище, схвалених Постановою Правління Національного банку України 06.08.2009 р. № 461 під час роботи з позичальником, який потрапив у скрутне фінансове становище, банкам рекомендується вживати заходів, спрямованих на створення прийнятних умов для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за споживчим кредитом, а саме: - підтримувати звязок з позичальником у зручний для нього час і спосіб (зустрічі, листування, телефон, факс тощо); - надати позичальнику повну і доступну інформацію щодо загального розміру його заборгованості, уключаючи всі платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проінформувати позичальника про заходи, які можуть бути застосовані банком у разі невиконання позичальником умов кредитного договору, у тому числі повідомити, що неналежне виконання умов кредитного договору може негативно вплинути на кредитну історію позичальника і в майбутньому призвести до погіршення доступу до кредитів; - обговорити з позичальником усі обставини його скрутного фінансового становища та надати безкоштовні консультації щодо можливих шляхів забезпечення погашення заборгованості; - пояснити позичальнику ставлення банку до його фінансових проблем, зокрема, що обходитимуться з позичальником з розумінням, намагаючись спільними зусиллями знайти прийнятне для обох сторін рішення щодо забезпечення повернення позичальником заборгованості; - у разі досягнення домовленостей між банком та позичальником щодо реструктуризації та/або зміни валюти заборгованості позичальника розробити разом з позичальником прийнятну як для позичальника, так і для банку програму погашення заборгованості позичальника. Але керівництво банку, всупереч діючому законодавству України, проігнорувало всі його звернення. За цих обставин, може розцінювати дії керівництва банку як умисне ігнорування, зловживання своїми повноваженнями, бездіяльність з метою навмисного збільшення кредитного боргу. Згідно з листом НБУ «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» від 05.11.2014 р. № 18-112/64483 та у відповідності до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням № 1275-р Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. вказане м. Лисичанськ. (п. 8 Переліку). Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором банківського обслуговування (далі - кредитний договір) № BLаЖГА00058455 від 03.08.2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON], банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті в сумі 20 000 грн. для задоволення поточних потреб у формі відкличної не відновлювальної лінії, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах визначених договором, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 03.08.2014 року згідно з графіком, який є невідємною частиною кредитного договору. Згідно з п. 1.6 кредитного договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається в п. 4 спеціальної частини договору. Згідно з п. 4 спеціальної частини договору комісія за управління кредитом складає 1, 75 % від суми кредиту. Згідно з п. 4.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником обовязку передбаченого у п. 3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконаних зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі зазначеному у п. 8 спеціальної частини договору. Згідно з п. 8 спеціальної частини кредитного договору штраф, передбачений п. 4.2 загальної частини договору, складає 25 % від суми кредиту. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору. Згідно з п. 9 спеціальної частини договору пеня, передбачена п. 4.3 загальної частини договору (ставка) складає 0,50 %, пеня розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів). Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що банк взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав [PERSON] грошові кошти для задоволення поточних потреб у сумі 20\~000, 00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № BLаЖГА00058455 від 03.08.2011 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 08.08.2015 року складає 60 766, 18 грн., з яких: заборгованість по поверненню кредиту 8 847, 29 грн.; заборгованість по сплаті відсотків 2 887, 38 грн.; заборгованість по сплаті комісії 4 878, 48 грн.; штраф (пеня) за несвоєчасне виконання зобовязань 44 153, 03 грн.\~ Вказані обставини, тобто отримання відповідачем кредиту у сумі 20\~000, 00 грн. та неповернення відповідачем суми отриманого кредиту, не оспорювалися сторонами і вважаються судом такими, що визнані сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не підлягають доказуванню. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості по тілу кредиту, сплаті відсотків та комісії, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по поверненню кредиту у сумі 8 847, 29 грн., заборгованості по сплаті відсотків у сумі 2 887, 38 грн., заборгованості по сплаті комісії у сумі 4 878, 48 грн., знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань у сумі 44 153, 03 грн., суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області. Не заперечуючи того факту, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 року зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, суд вважає, що до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а розпорядження є підзаконним актом виданим КМУ в межах своєї компетенції на основі і на виконання вищевказаного Закону, і зупинення його дії не зупиняє дію самого Закону, який був чинний як на момент подання даного позову позивачем, так і на момент ухвалення рішення у даній справі. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Лисичанськ Луганської області. Згідно з довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМСУ в Луганській області від 03.10.2015 року відповідач [PERSON] з 09.02.1999 року зареєстрований за адресою: [INFO], кв. Жовтневої революції[ADDRESS], у звязку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № BLаЖГА00058455 від 03.08.2011 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 08.08.2015 року складає 60 766, 18 грн., з яких: заборгованість по поверненню кредиту 8 847, 29 грн.; заборгованість по сплаті відсотків 2 887, 38 грн.; заборгованість по сплаті комісії 4 878, 48 грн.; штраф (пеня) за несвоєчасне виконання зобовязань 44 153, 03 грн. Таким чином, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування пені та штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань у сумі 44 153, 03 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначена сума згідно з розрахунком заборгованості нарахована за період з 04.04-03.05.2015 року по 08.08.2015 року, тобто всупереч вищезазначеному Закону у період дії мораторію на їх нарахування. Крім цього, позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача штраф (пеню) за несвоєчасне виконання зобовязань у сумі 44 153, 03 грн., посилаючись при цьому на пункти кредитного договору, які встановлюють обовязок позичальника сплатити банку як штраф, так і пеню. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, яка саме нарахована сума заборгованості по пені, а яка сума штрафу, оскільки у графах 14-16 розрахунку зазначено загальну суму заборгованості без розділення цієї суми окремо на штраф та пеню, а в підсумку розрахунку взагалі зазначено «плата за пропуск платежів», що не дає суду можливості перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості за пенею та нарахування штрафу, оскільки штраф і пеня є різними видами забезпечення виконання зобовязання, які мають різну правову природу. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення штрафу (пені) за несвоєчасне виконання зобовязань у сумі 44 153, 03 грн., слід відмовити за необгрунтованістю. Щодо посилання відповідача на те, що порушення ним грошового зобовязання сталося внаслідок погіршення його матеріального стану через звільнення з роботи та погіршення стану здоровя, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 57 ПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, у своїх запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що з часу отримання кредиту він справно платив, але, починаючи з 01.01.2013 р., він потрапив у скрутне фінансове становище. 26.12.2012 р. він втратив робоче місце був звільнений з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» із заборгованістю по заробітній платі йому, як працівнику, у сумі 17 841 грн., у звязку з цим фактом погіршився стан його здоровя. Він перебуває на «Д» обліку у лікаря-невропатолога з діагнозом: хвороба Паркінсона, акинетико-дрожательна форма. Раніше він зі своїм діагнозом мав право на отримання безкоштовних ліків та отримував їх, але з 01.01.2013 року він не отримує від системи охорони здоровя безкоштовного лікування, а йому постійно потрібні дорогі препарати і він вимушений витрачати значні кошти на лікування. Посилання відповідача на вищевказані обставини як на підставу його звільнення від виконання грошового зобовязання, суд вважає помилковими та такими, що не можуть бути прийняті судом, оскільки ані Цивільним кодексом України, ані укладеним між сторонами договором банківського обслуговування не передбачено такої підстави звільнення від виконання грошового зобовязання як потрапляння у скрутне фінансове становище з будь-якої причини. Більш того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Що ж до посилання відповідача на невиконання банком п. 3.2 ч. 3 Рекомендацій щодо роботи банків з позичальниками фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище, схвалених Постановою Правління Національного банку України 06.08.2009 р. № 461, та умисне ігнорування банком всіх його звернень, їх також суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вищезазначеного п. 3.2 ч. 3 Рекомендацій під час роботи з позичальником, який потрапив у скрутне фінансове становище, банкам рекомендується вживати заходів, спрямованих на створення прийнятних умов для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за споживчим кредитом. Таким чином, з вищенаведеної норми вбачається, що банкам рекомендується вживати заходів, але вони не зобовязані їх вживати, оскільки будь-яким нормативно-правовим актом України такий їх обовязок не передбачений. Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року\~ прийнято рішення № 63 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог судовий збір у сумі 1218, 00 грн.

Outcome: partial