Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором №R53100460312В від 05.09.2013 року в сумі 64942,02 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 05.09.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір №R53100460312В від 05.09.2013 року в сумі 49200,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за Договором №R53100460312В від 05.09.2013 року за відповідачем станом на 13.05.2014 року числиться заборгованість в сумі 64942,02 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі - 40612,92 грн., простроченої заборгованості по кредиту у сумі - 6557,21 грн., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 4672,37 грн., простроченої заборгованості за комісією у сумі 4988,88 грн., 3% відсотки річних за прострочену заборгованість за кредитом та інфляційні витрати нараховані за прострочену заборгованість за користування кредитом у сумі 572,51 грн., 3% річних за прострочену заборгованість за процентами та інфляційні витрати нараховані за прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 969,65 грн., пеня за прострочену заборгованість за кредитом у сумі 2634,14 грн., пеня за прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі - 1905,53 грн., пеня за прострочену заборгованість за комісією за управляння 2028,81 грн. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Згідно ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору №R53100460312В від 05.09.2013 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» надав [PERSON] грошові кошти у сумі 49200,00 грн. Згідно розрахунку за кредитним договором №R53100460312В від 05.09.2013 року, станом на 13.05.2014 року числиться заборгованість в сумі 64942,02 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі - 40612,92 грн., простроченої заборгованості по кредиту у сумі - 6557,21 грн., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 4672,37 грн., простроченої заборгованості за комісією у сумі 4988,88 грн., 3% відсотки річних за прострочену заборгованість за кредитом та інфляційні витрати нараховані за прострочену заборгованість за користування кредитом у сумі 572,51 грн., 3% річних за прострочену заборгованість за процентами та інфляційні витрати нараховані за прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 969,65 грн., пеня за прострочену заборгованість за кредитом у сумі 2634,14 грн., пеня за прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі - 1905,53 грн., пеня за прострочену заборгованість за комісією за управляння 2028,81 грн. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з кредитного договору №R53100460312В від 05.09.2013 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» надав [PERSON] грошові кошти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За весь час користування кредитом [PERSON] свої зобов'язання не виконував та не сплатив суму заборгованості по кредиту та відсотках. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення боргу за договором, процентів та комісії, оскільки [PERSON] не виконав умови договору та не повернув запозичені ним кошти. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved