Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Відрадненське» звернулось до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], Фермерського господарства «Августинівське», третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним, скасування та припинення рішення про його державну реєстрацію та з урахуванням уточнень від 28.04.2016 р. просить визнати недійсним договір оренди землі б/н, виданий 01.01.2016 р., укладений між [PERSON] та Фермерським господарством «Августинівське» щодо земельної ділянки площею 4,7588 га, кадастровий номер [NUMBER] та скасувати і припинити рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28119558 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке виникло на підставі договору оренди землі б/н, виданого 01.01.2016 р., укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «Августинівське», зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2016 р. Свої вимоги мотивує тим, що між [PERSON] та ПАТ «Відрадненське» був укладений договір оренди землі б/н від 18.06.2012 р., строком до 2022 року. Земельна ділянка передана орендарю за актом 18.06.2012 р. Орендована земельна ділянка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, площею 4,7588 рілля, кадастровий номер [NUMBER]. Даний договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.07.2012 р. за № 232210004003157. Орендодавець [PERSON] помер [INFO] р. Згідно Свідоцтва про спадщину за заповітом від 26.11.2013 р., спадкоємцями даної земельної ділянки стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно договору про розподіл успадкованого майна від 26.11.2013 р. [PERSON] стала одноосібним власником даної земельної ділянки. За договором оренди землі від 18.06.2012 р., укладеним з ПАТ «Відрадненське», [PERSON] отримувала орендну плату, що сплачувалась до 31 грудня щорічно. Договір не розривався і на момент подання до суду є чинним. 25.02.2016 р. до ПАТ «Відрадненське» надійшла заява від [PERSON] про визнання договору укладеного між [PERSON] від 18.06.2012 р. дійсним. 29.02.2016 р. ПАТ «Відрадненське» отримало з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційну довідку № 54224923 про те, що до даного реєстру внесено запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки від 01.01.2016 р. строком на 10 років за орендарем - Фермерським господарством «Августинівське», орендодавець - [PERSON], кадастровий номер [NUMBER]. Позивач вважає, що момент вчинення правочину сторонами не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України. Державна реєстрація договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ФГ «Августинівське» відбулась на земельну ділянку, яка вже перебуває в оренді, а тому підлягає скасуванню. В судове засідання з'явилась представник позивача Мельник Н.В., яка позов підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. В судове засідання 27.04.2016 р. з'явилась відповідач [PERSON], яка позов визнала у повному обсязі. Зазначила, що не знала про існування старого договору та про те, що не можна укладати новий договір. Вважала, що строк оренди вже закінчився. Після смерті [PERSON] отримувала від ПАТ «Відрадненське» орендну плату. З питанням розірвання договору до ПАТ «Відрадненське» не зверталась. Сама звернулась до керівника ФГ «Августинівське», оскільки там кращі умови. На теперішній час вважає, що договір оренди з ПАТ «Відрадненське» дійсний. В подальшому участі у розгляді справи не брала. В судове засідання з'явився представник Фермерського господарства «Августинівське» [PERSON], який заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що в 2012 році був заступником голови правління ПАТ «Відрадненське». Земля всі ці роки знаходилась у користуванні ПАТ «Відрадненське». Коли [PERSON] принесла документи, що вона є спадкоємцем земельної ділянки, вони заповнили договір і він здав його для державної реєстрації та в подальшому зареєстрували. Коли хотів виділити земельну ділянку в натурі, то виявив, що на цю ж земельну ділянку є інша державна реєстрація. Зазначив, що договір відповідав його волі. Також зазначив, що наразі земельна ділянка продовжує перебувати в користуванні позивача, а акт приймання-передачі земельної ділянки до договору від 01.01.2016 р. вони з [PERSON] склали та підписали лише тому, що це необхідно було для реєстрації спірного договору. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи - Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явився, пояснень по суті позову не надав. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 18 червня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Відрадненське» укладено договір оренди землі б/н, предметом якого є земельна ділянка площею 4,7588 га, розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, належна орендодавцю на підстав акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.12.2005 р. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15 грудня 2005 року, копія якого міститься в матеріалах цивільної справи, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 4,7588 га, розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер [NUMBER]. Як видно з п. 8 договору оренди землі від 18.06.2012 р., його укладено на 10 років. 07 липня 2012 року проведено його державну реєстрацію у відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 232210004003157. 18 червня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Відрадненське» підписано акт прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки) за вказаним договором оренди, відповідно до якого земельна ділянка площею 4,7588 га, кадастровий номер [NUMBER], яка належала [PERSON], передана ним позивачу. Згідно копії витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 01-02/01243 від 01 червня 2012 року, вартість земельної ділянки становить 143947,05 грн. Як видно з копії Свідоцтва про на спадщину за заповітом від 26.11.2013 р., спадкоємцями даної земельної ділянки стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно договору про розподіл успадкованого майна від 26.11.2013 р. [PERSON] стала одноосібним власником даної земельної ділянки. Факт належності означеної земельної ділянки [PERSON] підтверджується також і копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 13451949 від 26.11.2013 р. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 54224923 від 29 лютого 2016 року 04 лютого 2016 року державним реєстратором [PERSON] зареєстровано право оренди земельної ділянки, яка належить відповідачу [PERSON], площею 4,7588 га, розташованої на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області з кадастровим номером [NUMBER] за Фермерським господарством «Августинівське». Вказане речове право виникло у ФГ «Августинівське» на підставі договору оренди землі б/н від 01.01.2016 р., укладеного між [PERSON] та ФГ «Августинівське». Відповідно до умов укладеного договору б/н від 01 січня 2016 року його предметом є земельна ділянка площею 4,7588 га, що розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та має кадастровий номер [NUMBER]. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів дозволяє суду зробити висновок про те, що договір оренди землі від 18 червня 2012 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Відрадненське» є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків та має зобов'язальний характер. Зобов'язання, згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України). Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 18.06.2012 р.), передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем в строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 18.06.2012 р.) встановлено, що договір оренди землі набирає чинності з дня його державної реєстрації. Обов'язковість державної реєстрації договору оренди землі встановлена також і ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 18.06.2012 р.). Суд констатує, що договір оренди землі від 18.06.2012 р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Відрадненське», повністю відповідає вимогам законодавства, що діяло на час його укладання, пройшов державну реєстрацію 07.07.2012 р., а відтак є чинним. У розумінні ст. 204 ЦК України даний правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним. Щодо договору оренди землі б/н від 01.01.2016 р., укладеного між [PERSON] та ФГ «Августинівське», суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом «в» частини 3 статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, з-поміж іншого, шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладені у ст. 203 ЦК України. Згідно вимог зазначеної статті: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. В порушення вказаного обов'язку відповідач [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки б/н від 01.01.2016 р., незважаючи на те, що та сама земельна ділянка вже була об'єктом права оренди іншої особи. Суд констатує, що вказаними діями відповідачів було порушено право позивача самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, яке передбачене ст. 25 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки б/н від 01 січня 2016 року, укладений між [PERSON] та ФГ «Августинівське» є таким, що порушує права позивача щодо користування земельною ділянкою, суперечить нормам Цивільного та Земельного кодексів України та Закону України «Про оренду землі» в частині забезпечення принципів непорушності, правомірності та обов'язковості договорів оренди землі, які укладені з дотриманням необхідних вимог. Крім того, суд констатує, що відповідачами [PERSON] та ФГ «Августинівське» при укладанні договору б/н від 01 січня 2016 року не було дотримано вимог статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому суд виходить з того, що відповідачами порушено приписи ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки акт про передачу та прийом земельної ділянки згідно умов договору оренди земельної ділянки б/н від 01.01.2016 р. підписаний відповідачами з порушенням, адже фактично земельна ділянка ФГ «Агустинівське» не передавалась, знаходиться в орендному користуванні позивача згідно договору оренди землі б/н від 18 червня 2012 року, який на момент розгляду справи не розірвано, не визнано недійсним, тобто його дія не припинена. Системно проаналізувавши докази у справі, суд дійшов остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання договору оренди б/н від 01.01.2016 р., укладеного між [PERSON] та ФГ «Августинівське» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 4,7588 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, недійсним. Щодо вимог про скасування і припинення рішення про державну реєстрацію договору оренди б/н від 01.01.2016 р., то у задоволенні цих вимог слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Питання скасування, припинення державної реєстрації належить до компетенції органу, що здійснює повноваження щодо державної реєстрації речових прав та їх обтяжень. У даному судовому провадженні такий орган не залучений до участі у справі в якості відповідача та до нього позовні вимоги не заявлялися. Також суд враховує, що відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, наявність судового рішення про визнання недійсним укладеного відповідачами договору є підставою для вчинення уповноваженим органом відповідних дій щодо скасування державної реєстрації прав. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір. Враховуючи, що Цивільний процесуальний кодекс не передбачає солідарного стягнення судового збору, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачами пропорційно до задоволених судом позовних вимог, тобто по 689 грн. 00 коп. кожний.

Outcome: partial