Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» в особі\~Уповноваженої особи\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб на\~здійснення ліквідації\~ПАТ Банк\~«Траст» [PERSON] (далі ПАТ Банк «Траст», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 09.06.2016 року між ПАТ Банк «Траст» і відповідачем було укладено кредитний договір № R221.002-TEK.0079300, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 45080 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік та 2,5% щомісячної комісії за супроводження кредиту. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 07.08.2018 року в нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 116473 грн. 46 коп., з них: 40806 грн. 09 коп. заборгованість за кредитом, 6281 грн. 02 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 24794 грн. 00 коп. заборгованості за комісією за супроводження кредиту та 44592 грн. 35 коп. заборгованість за пенею, яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що дійсно отримав ПАТ Банк «Траст» кредит в розмірі 45080 грн. 00 коп. для придбання військового спорядження для сина, який перебуває в зоні АТО. В звязку з скрутним матеріальним становищем, хворобами, перестав сплачувати кредит. Просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення комісії та пені. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 09.06.2016 року між ПАТ Банк «Траст» і [PERSON] було укладено кредитний договір № R221.002-TEK.0079300, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 45080 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % на рік та 2,5% щомісячної комісії за користування кредитом. Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується копією меморіального ордеру № Loan-88740 від 09 червня 2016 року (а.с. 18). З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту, у звязку із чим, станом на 07.08.2018 року в нього виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача становить: 40806 грн. 09 коп. заборгованість за кредитом, 6281 грн. 02 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Разом з тим із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач включив до суми заборгованості нараховану комісію в сумі 24794 грн. 00 коп. Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з положеннями частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судом вбачається, що позивач включив до розрахунку заборгованості відповідача комісію за обслуговування кредиту, яку нарахував у сумі 24794 грн., яка по своїй суті є платою за користування вказаним кредитом. Із матеріалів вказаної справи вбачається, що відповідач отримав саме кредит на споживчі цілі. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не повязаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та в постанові №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року. За таких обставин суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості відповідача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 24794 грн. 00 коп., є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~530\~ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 40806 грн. 09 коп. та процентам за користування кредитом в сумі 6281 грн. 02 коп., ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Пунктом 6.20 Умов відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи для здійснення операцій з використанням платіжних карток та депозитного рахунку в ПАТ Банк «Траст», п. 15 Тарифів ПАТ Банк «Траст» передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення в розмірі 0,3% від простроченої заборгованості. Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року в справі № 6-100цс14 вказав, що частина третя статті 551\~ЦК України з урахуванням положень статті 3\~ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10\~ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що розмір пені становить 44592 грн. 35 коп. Враховуючи майновий стан відповідача, стан його здоровя, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру неустойки до 1000 грн. 00 коп. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути 48087 грн. 11 коп., з них: 40806 грн. 09 коп. - заборгованість за кредитом, 6281 грн. 02 коп. заборгованість за процентами, а також пеня в сумі 1000 грн. 00 коп. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 116473 грн. 46 коп. та задоволено на суму 48087 грн. 11 коп., тобто на 41,29 % (48087,11х100:116473,46). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 727 грн. 53 коп. (1762х41,29:100).

Outcome: partial