Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року [PERSON] 19.07.2006 року отримала кредит у розмірі 2338,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 26.07.2013 року має заборгованість - 30883 грн. 62 коп., яка складається з наступного: 2267 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом; 9832 грн. 84 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16836 грн. 82 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умови та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); - 1446 грн. 84 коп. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 30883 грн. 62 коп. за кредитним договором № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року та судові витрати у розмірі 308 грн. 84 коп. Відповідач не погоджуючись із позовом надав до суду відзив на позов в якому зазначив, що в серпні 2006 року, я сплатила відповідачу 125 гривень 35 копійок, а пізніше на початку 2007 року, я оплатила позивачу 1000 гривень (яку вона сплатила після телефонної розмови з посадовими особами позивача, які обіцяли не нараховувати штраф та пеню), але пеню та штраф нарахували, а позивач в загалі зазначає що нібито у 2007 році вона не оплачувала 1000 гривень. (Квитанції у неї не збереглися, а відділення банку де я оплачувала 1000 гривень закрито). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладені обставини, вража, що є підстави для звільнення її від пені та будь яких штрафних санкцій за кредитним договором. Крім, того, вона наполягає на застосуванні строку позовної давності, так, кредитний договір укладений 19.07.2006 року, а з позовом до суду позивач звернувся в жовтні 2013 року, тобто після спливу, трирічного строку позовної давності по основному зобов'язанню, (ст.. 257 ЦК України) та після одно річного строку позовної давності в частині стягнення штрафу та пені.(ч. 2 ст. 258 ЦК України (спеціальна позовна давність)). 18.07.2008 року, вона зобов'язана була повністю розплатитися за кредитним договором, та з цією дати розпочався строк позовної давності, який закінчився 18.07.2011 року, а відповідач з позовом звернувся значно пізніше - у 2013 році. Тобто, строк позовної давності пропущений. Відповідно до ч. 4. ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного наполягала на застосуванні строку позовної давності, просила відмовити у задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову відповідь на відзив відповідача, в яких зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Стосовно перегляду заочного рішення. Стосовно зменшення розміру неустойки зазначає, що укладаючи Договір Позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. В ході проведення узагальнення також виявлені випадки, коли суди без належного правового та фактичного обґрунтування зменшували розмір неустойки або відмовляли в її стягнення, а також відмовляли в позові про стягнення неустойки з тих підстав, що позивачі не надали відповідних розрахунків її розміру. Чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобов'язання як неустойка. Відповідач протягом тривалого часу належним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Додатково надаємо виписку по рахунку, з якої вбачається, що Відповідач ухиляється від сплати заборгованості та уникає взятих на себе зобов'язань за договором, що є неприпустимим. На підставі викладеного просили задовольнити позов, справу розглядати без участі їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чино, надала до суду заяву про слухання справи без її участі. Згідно з заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14.11.2013 р. позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року в сумі 30883,62 грн. та судовий збір в сумі 308,84 грн. 18.04.2014 року Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції надано до Лисичанського міського суду Луганської області подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON]. 22.04.2014 року ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзді за межі України [PERSON], до виконання нею зобов'язань покладених на підставі виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у сумі 31192,46 грн. Не погоджуючись із ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 22.04.2014 р., [PERSON] звернулась до Апеляційного суду Луганської області із апеляційною скаргою. Ухвалою від 10.05.2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Апеляційного суду Луганської області ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22.04.2014 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Так, 22.06.2017 р. Лисичанським міським судом Луганської області постановлено ухвалу про повернення подання державному виконавцю Відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON]. Подання вважати не поданим та повернути. 16.03.2017 р. [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із заявою про перегляд заочного рішення від 14.11.2013 р. у цивільній справі за позовом позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 06.12.2017 року ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області заочне рішення від 14.11.2013 р. у цивільній справі за позовом позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу призначено до розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що згідно з заявою позичальника № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року, [PERSON] 19.07.2006 року отримала кредит у розмірі 2338,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом для покупки товару - мобільного телефону. Згідно з актом прийому-передачі товару № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року продавець СПД [PERSON] в особі [PERSON] з одного боку і Покупець [PERSON] з іншого боку, склали цей акт про те, що відповідно до рахунку фактури № 190706/03 від 19.07.2006 р. продавцем переданий, а покупцем прийнятий наступний товар: мобільний телефон Nokia 7370 вартість якого 1799,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року, загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 26.07.2013 року становить 30883 гривень 62 копійки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо заявленого клопотання відповідача про застосування строків позовної давності щодо стягнення суми боргу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено з розрахунку заборгованості, наданого Банком, момент, коли банк дізналася про порушення свого права щодо несвоєчасного повернення наданих кредитних коштів Відповідачем, настав 29.08.2006 року коли відповідач останній раз здійснив сплату за кредитним договором № DNH4KP72771173 від 19.07.2006 року. Однак матеріали справи свідчать про те, що звертаючись до суду з позовною заявою 29.08.2013 року, позивач пропустив строк позовної давності, передбачений п. 5.5 кредитного договору (термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту та користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до п. 5.5. договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту та користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за період з 2006 року по 2013 рік Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» не звертався до Лисичанського міського суду Луганської області з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 267 К України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За таких обставин, суд приймає заяву відповідача про застосування та приходить до висновку, що строк позовної давності, передбачений чинним законодавством, позивачем пропущений, що є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з пропуском позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, не є достовірними та обґрунтованими, не підтверджені письмовими доказами, на підставі викладеного та за таких обставин суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed