Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» 03 липня 2013 року звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06.02.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк») та відповідачем укладений кредитний договір № 319-0201036/ФКВ, відповідно до якого відповідачеві надано кредитні кошти в розмірі 35644,00 доларів США з розрахунку 9,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 06.02.2008 року по 05.02.2014 року. 08.09.2014 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи її тим, що відповідач належним чином зобов'язань не виконав, в зв'язку з чим станом на 22.07.2014 року утворилась заборгованість за договором у розмірі 105557,35 грн., з них заборгованість з тіла кредиту - 68332,23 грн., відсотків за користування кредитом - 21038,97 грн., комісії - 16186, 15 грн., тому просить стягнути вказану суму та витрати по сплаті судового збору на свою користь. В судове засідання сторони не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надіслав суду клопотання, яким позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності і не заперечував проти винесення в справі заочного рішення за наявними в справі доказами в разі неявки відповідача, відповідач причини неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням клопотання представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст.224 ЦПК України. Досліджуючи матеріали справи, враховуючи обставини викладені в позові, суд бере до уваги наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06 лютого 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено договір № 319-0201030/ФКВ-08 (а.с. 5-9). Згідно витягу з договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року, ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 319-0201036/ФКВ від 06.02.2008 року (а.с. 18-22). Відповідно до пункту 1. договору, ТОВ «Український промисловий банк» надає [PERSON] кредитні кошти на наступних умовах: сума кредитку - 35644 доларів США, строк кредитування - 72 місяці, дата повернення кредиту - 05.02.2014 року, мтеа кредитування - придбання легкового автомобіля для особистих/сімейних потреб, процентна ставка за користування кредитом - 9,5 % річних, комісія за надання кредиту - 1 % від суми кредиту, комісія за управління кредитом - 0, 15 % від суми кредиту. Відповідно до п. 2.4., 2.5. договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менше як 495,06 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку. Відповідно до п.6.2 договору, банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителям умов цього договору та договорів, укладених у забезпечення позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку. 23.04.2012 року позивачем надіслано [PERSON] досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги та повідомлено про існуючу заборгованість за кредитним договором (а.с. 13-14). Відповідно до розрахунку станом на 22 липня 2014 року, за відповідачем рахується заборгованість у сумі за договором у розмірі 105557,35 грн., з них заборгованість з тіла кредиту - 68332,23 грн., відсотків за користування кредитом - 21038,97 грн., комісії - 16186, 15 грн., (а.с. 77). У відповідності з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за договором № 319-0201036/ФКВ не виконував, оскільки, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу заборгованість за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та є належні і достатні підстави для задоволення позову, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved