Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 30 червня 2005 року між КБ «Західінкомбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 27, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в іноземній валюті у розмірі 5000 доларів США на умовах, визначених договором. У подальшому умови договору неодноразово змінювалися. Відповідно до Додаткової угоди №2 до кредитного договору №27, сума кредитної лінії збільшилась до 8300 доларів США. Відповідно до Додаткової угоди №4 до кредитного договору №27 сума кредиту збільшилась до 17700 доларів США. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок [NUMBER] в доларах США. Разом з тим, в ПАТ «Західінкомбанк» позичальником [PERSON] було відкрито поточний рахунок [NUMBER]. На цей рахунок відбувалося зарахування виданих банком кредитних коштів, зокрема: 30.06.2005 року - зараховано 5000 доларів США; 16.06.2006 року - зараховано 2500 доларів США; 22.06.2006 року - зараховано 800 доларів США, а всього - 8300 доларів США. Згідно п. 3.2.1 розділу 3 договору позичальник зобов?язався забезпечити своєчасне повернення одержаних коштів, сплату нарахованих процентів та належне виконання інших умов договору. [PERSON] погашалась кредитна заборгованість: 25.04.2012 року - сплачено 793,97 доларів США; 01.06.2012 року - сплачено 2777,66 доларів США; 13.02.2014 року - сплачено 2182,86 долара США (проведено через касу банку). Однак, всі кошти надані в кредит згідно умов договору позичальником сплачені не були. Станом на 20.06.2016 року сума заборгованості становила 2545,51 долара США. Згідно п. 3.2.8 договору, за порушення умов договору позичальник сплачує штраф у розмірі 30% від простроченої суми боргу, незалежно від нарахованої пені, збитків та інших стягнень, що складає 763,65 долара США. Загальна сума заборгованості по договору становить 3309,16 доларів США, станом на 20.06.2016 року. У забезпечення виконань зобов?язань [PERSON] по кредитному договору 25 квітня 2012 року між Банком і [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до п.1.1 договору поруки від 25.04.2012 року, поручитель [PERSON] зобов?язалась перед кредитором відповідати за виконання позичальником в частковому обсязі зобов?язань по кредиту в розмірі 4000 доларів США, що випливають з кредитного договору №27 від 30.06.2005 року і додаткових угод, укладених між кредитором і позичальником. В зв?язку з невиконанням позичальником всіх зобов?язань з повернення кредиту, банк звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №27 від 30.06.2005 року в розмірі 3309,16 доларів США. Ухвалою суду від 16 серпня 2016 року відкрито провадження по справі. 13 січня 2017 року [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. При цьому відповідач посилається на те, що відповідно до кредитного договору та додаткових угод до нього, строк погашення кредиту - не пізніше 30 грудня 2009 року, а відтак, на час звернення банку до суду 02.08.2016 року строк позовної давності як для вимоги про стягнення основної заборгованості так і для стягнення штрафу закінчився, навіть якщо його рахувати від дати укладення договору поруки 25.04.2012 року. Також, оскільки в договорі поруки не встановлено строку його дії, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Крім того, оскільки сума відповідальності [PERSON] встановлена в розмірі 4000 доларів США, то банк, заявивши про погашенням позичальником 25.04.2012 року - 793,97 доларів США; 01.06.2012 року - 2777,66 доларів США, а 13.02.2014 року - 2182,86 долара США сам вказав на те, що обов?язки поручителя виконані у повному обсязі на суму навіть більшу за 4000 долара США. 24 березня 2017 року [PERSON] надала письмові пояснення в яких зазначила, що надані позивачем докази існування заборгованості відповідачів є неналежними доказами по справі, так як не є первинними документами бухгалтерського обліку. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 26 червня 2018 року уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк» Костенко І.І. подано відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє наведені [PERSON] заперечення. При цьому посилається на те, що саме існування кредитного договору та необхідність його виконання сторонами не заперечується, а отже факт оплати боргу, здійснений [PERSON] 13.02.2014 року, свідчить про продовження строку його дії на той час, що свідчить про дотримання строків позовної давності позивачем при зверненні до суду, перебіг якої було фактично перервано частковим виконанням зобов?язань по договору. Щодо належності доказів, наданих позивачем, то надані суду банківські виписки є первинними документами бухгалтерського обліку, а тому є належними і достатніми доказами, що підтверджують заборгованість відповідача перед банком. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник банку раніше звертався до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, у зв?язку з подачею позивачем всіх необхідних для розгляду справи документів та доказів, не вважає необхідною раніше вастановлену обов?язкову явку позивача в судове засідання. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце судового засідання були сповіщені належним чином. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 30 червня 2005 року між КБ «Західінкомбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 27, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в іноземній валюті у розмірі 5000 доларів США на умовах, визначених договором. У подальшому умови договору неодноразово змінювалися. Відповідно до Додаткової угоди №2 до кредитного договору №27, сума кредитної лінії збільшилась до 8300 доларів США. Відповідно до Додаткової угоди №4 до кредитного договору №27 сума кредиту збільшилась до 17700 доларів США, а строк погашення кредиту встановлено 30 грудня 2009 року. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок [NUMBER] в доларах США. Разом з тим, в ПАТ «Західінкомбанк» позичальником [PERSON] було відкрито поточний рахунок [NUMBER]. На цей рахунок відбувалося зарахування виданих банком кредитних коштів, зокрема: 30.06.2005 року - зараховано 5000 доларів США; 16.06.2006 року - зараховано 2500 доларів США; 22.06.2006 року - зараховано 800 доларів США, а всього - 8300 доларів США. Згідно п. 3.2.1 розділу 3 договору позичальник зобов?язався забезпечити своєчасне повернення одержаних коштів, сплату нарахованих процентів та належне виконання інших умов договору. [PERSON] погашалась кредитна заборгованість: 25.04.2012 року - сплачено 793,97 доларів США; 01.06.2012 року - сплачено 2777,66 доларів США; 13.02.2014 року - сплачено 2182,86 долара США (проведено через касу банку). Однак, всі кошти надані в кредит згідно умов договору позичальником сплачені не були. Станом на 20.06.2016 року сума заборгованості становила 2545,51 долара США. Згідно п. 3.2.8 договору, за порушення умов договору позичальник сплачує штраф у розмірі 30% від простроченої суми боргу, незалежно від нарахованої пені, збитків та інших стягнень, що складає 763,65 долара США. Загальна сума заборгованості по договору становить 3309,16 доларів США, станом на 20.06.2016 року. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Таким чином, [PERSON] істотно порушив норми Закону та умови договору № 27 від 30 червня 2005 року, не виконавши взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, ці грошові кошти підлягають стягненню з позичальника разом з сумою штрафу. Суд встановив, що [PERSON] продовжував частково виконувати зобов?язання по договору і після закінчення його строку. Остання сплата боргу, яка проведена через касу банку відбулась 13.02.2014 року, попередні - 25.04.2012 року та 01.06.2012 року. Тобто, трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, який має відраховуватися від 30.12.2009 року, перервався 25.04.2012 року, потім 01.06.2012 року, а потім 13.02.2014 року, а тому банк, звернушись до суду з даним позовом 02.08.2016 року не пропустив строк позовної давності. Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Надані суду позивачем банківські виписки по банківському рахунку [PERSON] містять відповідні відомості, а тому є первинними документами, які прийняті судом як належні докази по даній справі. Крім того, у забезпечення виконань зобов?язань [PERSON] по кредитному договору, 25 квітня 2012 року між Банком і [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до п.1.1 договору поруки від 25.04.2012 року, поручитель [PERSON] зобов?язалась перед кредитором відповідати за виконання позичальником в частковому обсязі зобов?язань по кредиту в розмірі 4000 доларів США, що випливають з кредитного договору №27 від 30.06.2005 року і додаткових угод, укладених між кредитором і позичальником. В договорі поруки в п.2.2 встановлено строк його дії до 30 квітня 2012 року, а обов?язок позичальника повернути кошти до 30 квітня 2013 року (п. 2.3 договору поруки). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. З огляду на це, суд встановив, що порука [PERSON] припинилась після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, тобто 30 квітня 2012 року, а значить банк втратив право пред?явити вимоги до поручителя з приводу не виконанням позичальником [PERSON] своїх зобов?язань по кредитному договору, та у задоволенні позовних вимог у відношенні поручителя [PERSON] має бути відмовлено. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем понесенні витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн., що підтверджується матеріалами справи. Так, відповідно статті 141 ЦПК України, публічному акціонерному товариству «Західінкомбанк» на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з [PERSON] понесені банком і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір.

Outcome: partial