Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №8382516460БС/2018-01 від 30.01.2018 року в загальній сумі 45344,19 грн., та понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] в письмовій формі було укладено Договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №8382516460БС/2018-01 від 30.01.2018 року. Згідно з умовами кредитного договору Банком було відкрито Позичальнику кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 30 000,00 грн. на строк до 31.12.2019 року. За користування кредитом відповідач зобов`язаний сплачувати щомісяця Банку проценти за користування кредитом у розмірі 28,00% річних. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснює, заборгованість не повертає. Станом на 14.02.2019 року загальна сума заборгованості позичальника перед Банком за Кредитним договором становить 45344,19 грн., а саме: -29 558,57 грн. заборгованість за основним боргом; -5955,81 грн. заборгованість за процентами; -522,69 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; -6694,00 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; -592,7 грн. три проценти річних; -2020,42 грн. інфляційне збільшення суми боргу. Також позивач зазначив, що звертався до відповідача з позасудовою вимогою, щодо погашення заборгованості, але листи, що були надіслані на адресу відповідача залишені без відповіді та проігноровані, тому позивач і звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, та просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Богунський районний суд м. Житомира від 02.05.2019 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання. У відповідності до ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст. 280 ч.1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 30.01.2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] уклали Договір про відкриття карткового рахунку № 8382516460 БС/2018-01. Згідно п.2.1 договору - Укладенням цього Договору, Сторони домовилися про відкриття Банком Клієнту - [PERSON] кредитної лінії, у межах якої Банк надає Клієнту кредит з лімітом не більше 30000,00 грн. для проведення операцій із застосуванням картки, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит Банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.2.2.договору - Кредит надається для оплати будь-яких проведеним Держателем операцій за картковим рахунком у разі недостатності власних грошових коштів Клієнта на Картковому рахунку для оплати відповідних операцій. Згідно п.2.3. договору - кредитна лінія діє до 31.12.2019 року. Згідно п.2.8 договору - за користування Кредитом клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати Банку проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмір 28 % річних /а. с. 6/ Згідно п. 6.2.1 договору - клієнт зобов`язаний погашати усю існуючу заборгованість за кредитом щоразу у день припинення дії кредитної лінії. Клієнт зобов`язується сплачувати Банку проценти, нараховані Банком за користування Кредитом, щомісяця не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем, у якому вони були нараховані, а у разі припинення дії Кредитної лінії- не пізніше першого Банківського дня, наступного за днем, у який Клієнт зобов`язується погасити Банку усю існуючу заборгованість за Кредитом у зв`язку із припиненням дії Кредитної лінії ( п. 6.2.3. Договору) /а.с. 7/. Відповідно до п.7.1.1 договору - у разі прострочення погашення кредиту, клієнт сплачує банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної ставки НБУ, що діятиме у період, за який нараховується пеня. Відповідач не виконав дане зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка станом на 14.02.2019 року складає 45344,19 грн., та но момент, подання позовної заяви залишається непогашеною. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед АТ «Укрексімбанк»» за Договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії від №8382516460БС/2018-01 від 30.01.2018 року станом на 14.02.2019 року сума становить 45344,19 грн., а саме: -29 558,57 грн. заборгованість за основним боргом; -5955,81 грн. заборгованість за процентами; -522,69 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; -6694,00 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; -592,7 грн. три проценти річних; -2020,42 грн. інфляційне збільшення суми боргу. Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачкою в установленому законом порядку. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами , то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу . Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Як вбачається із матеріалів справи, Позивач повністю виконав перед Відповідачем свої зобов`язання та надав останньому кредит, натомість, Відповідач в свою чергу порушив умови договору, відповідно до яких зобов`язувався погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених кредитним договором. Відповідно до ст.ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] , оскільки останній не виконав взяті на себе зобов`язання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позов задоволено повністю, судові витрати покладаються на відповідача . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1921 грн. На підставі ст.ст. 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved