Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 21 129,19 грн. за кредитним договором б/н від 04.03.2011 року. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.03.2011 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідаєстроку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. Умови договору позивачем по справі ПАТ КБ ПриватБанк виконано повністю, надано відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав внаслідок чого його заборгованість станом на 31.08.2016 року становить 21 129,19 грн., яка складається з: 2016,06 грн. - заборгованість за кредитом; 14 930,79 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 700 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 982,34 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити, розгляд справи провести у відсутності представника позивача, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, про що направив на адресу суду письмове клопотання. Відповідно до вимог, встановлених ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях це право, а не обовязок сторін по справі. Відповідач у судове засідання не прибула повторно і про причину своєї неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 04.03.2011 року було укладено договір № б/н про надання кредиту у розмірі 3200 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що станом на 31.08.2016 року сума заборгованості за кредитом становить: 21 129,19 грн., яка складається з: 2016,06 грн. - заборгованість за кредитом; 14 930,79 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 700 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 982,34 грн. штраф (процентна складова). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктами 1.1.5, 2.1.1.7 Умов та Правил, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, проте не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочки. В тому числі за порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошового зобов'язання, передбачених договором більше ніж на 30 днів, сплачується штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суперечить вмогам закону. Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення у справі. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Враховуючи, що заборгованість за кредитом становить 2016,06 грн., відповідачем нараховано пені в сумі 2700 грн., що перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми пені до 2016,06 грн. На підставі викладеного, оцінивши та перевіривши в сукупності усі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, рахунок (для погашення заборгованості) № 29092829003111, МФО 305299) 18 962,91 грн. (вісімнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дві грн. 91 коп.) заборгованості за кредитним договором станом на 31 серпня 2016 року, з яких 2016,06 грн. (дві тисячі шістнадцять грн. 06 коп.) - заборгованість за кредитом; 14 930,79 грн. (чотирнадцять тисяч дев'ятсот тридцять грн. 79 коп.) - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2016,06 грн. (дві тисячі шістнадцять грн. 06 коп.) - заборгованість за пенею та комісією. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial