Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк « ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 55587,82 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № K3XRRХ03520007, відповідно до умов якого останньому було надано строковий кредит у розмірі 7495,18 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 20.07.2008 року включно. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно Умов. На виконання умов даного договору банк свої зобов»язання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в сумі 7495,18 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов»язань, а тому станом на 23.01.2014 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 55587,82 гривень. В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій справу просить розглядати без участі представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог, про що надав відповідну заяву. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 20.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № K3XRRХ03520007, відповідно до умов якого останньому було надано строковий кредит у розмірі 7495,18 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 20.07.2008 року включно. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов»язувався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов, проте порушував умови кредитного договору щодо повернення кредиту та інших платежів. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Станом на 23.01.2014 року відповідач має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 55587,82 гривень, яка складається із наступного: 2874,01 грн. - заборгованість за кредитом; 22036,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 708,33 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 26845,56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; а також штрафи відповідно до п.5.5 Умов та правил надання банківських послуг; 2623,23 грн. - штраф (процентна складова) та 500 грн. штраф ( фіксована частина). Встановлені обставини підтверджуються: поясненнями представника відповідача, копією заяви позичальника від 20.07.2007 року ( а.с.-5), копією Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт) ( а.с.-6-9), розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с.-4) Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами , то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок . Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором або законом . Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов»язки відповідно до договору Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п.5.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам(«Рострочка») (Стандарт), як невід»ємної частини основного кредитного договору , терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю у 5 років. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов»язувався до 20.07.2008 року включно, проте вказане зобов»язання він не виконав. Кредитним договором встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 20.07.2008 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розрахунку заборгованості, нарахування прострочення розпочато з 28.01.2008 року. За вказаних обставин, перебіг позовної давності розпочався з моменту порушення прав позивача тобто з 28.01.2008 року та закінчився 28.01.2013 року, тоді як позов про стягнення заборгованості за цим договором надійшов до суду 30.04.2014 року. Представник відповідача в судовому засіданні до ухвалення судового рішення заявив в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України. У відповідності до роз»ясень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed