Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-позивач, також банк) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №DN80AV00000260 від 11.10.2007р. в розмірі 413615,93 грн. В обґрунтування позовних вимог відповідач посилався на те, що 11.10.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN80AV00000260 в розмірі 42622,91 грн. Відповідач отримав обумовлену суму, тобто банком було виконано умови кредитного договору, але [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку із зазначеними порушеннями, відповідач станом на 12.02.2016р. має заборгованість в розмірі 413615,93 грн., яка складається з: 31726.90 грн. заборгованості за кредитом; 100357,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 11015,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 250582,37 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250,00 грн. фіксована частина штрафу; 19684,09 грн. процентна складова штрафу. Позивач просив стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] зазначену заборгованість в розмірі 413615,93 грн., а також судовий збір в розмірі 2630,83 грн. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2016р. позовні вимоги банку були задоволені частково та стягнуто з відповідача суму боргу за кредитним договором в розмірі 271717,99 грн., а також судові витрати в розмірі 1728,27 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. 06.11.2017р. [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою, про перегляд заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2016р. За результатами розгляду зазначеної заяви, заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.06.2016р. було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти позову, просили повністю відмовити у задоволені позовних вимог банку з причин зазначених у письмовому запереченні на позовну заяву від 22.12.2017р. [PERSON] адвокат [PERSON] просив застосувати строк позовної давності. Відповідно до письмових заперечень вважають позовні вимоги банку необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У 2011р. позивач вже звертався до суду з такою позовною заявою та просив стягнути заборгованість за зазначеним у позові договором від 11.10.2007р. в розмірі 93426,53 грн., звернути стягнення на предмет застави, автомобіль ВАЗ 21043, 2007 року випуску, № кузова Y7C21043070080571, реєстраційний номер АН3161СR, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу автомобіля. Під час судового розгляду, банком було запропоновано передати автомобіль банку в рахунок погашення залишку по кредиту, на що відповідач погодилась та 08.06.2010р. видала довіреність ПАТ КБ «Приватбанк» представляти її інтереси у відповідних установах з питань розпорядження та експлуатації автомобіля. 08.06.2010р. [PERSON] передала зазначений автомобіль банку, в свою чергу банк подав заяву про залишення позову без розгляду. [PERSON] у запереченні [PERSON] посилалась на не згоду з одностороннім підвищенням процентної ставки, оскільки приблизно 12.01.2009р. отримала листа з відділення банку про збільшення виплати процентів до 27% на рік. Вважає, що встановлений у договорі розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, тому умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його повністю. Відповідно до письмових пояснень банку від 04.01.2018р.,автомобіль відповідача не реалізовано, а заборгованість не погашено, отже зобовязання відповідача не припинилися, право вимоги банку залишилось дійсним і підлягає судовому захисту. Вважають, що передача відповідачем автомобілю не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення договору. Щодо зміни відсотків за користування кредитом, банк посилався на зазначені умови у договорі відносно зміни відсоткової ставки, а також те що відсоткова ставка може бути змінною залежно від зміни облікової ставки Національного банку України. Зауважили, що банк повідомив відповідача про зміну відсоткової ставки, таким чином банк правомірно підвищив відсоткову ставку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З матеріалів справи встановлено, що 11.10.2007 року між сторонами укладено кредитний договір №DN80AV00000260, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредитні кошти на строк з 11.10.2007р. по 10.10.2014р. включно, у вигляді не поновлювана лінія у розмірі 42622,91 грн. на наступні цілі: у розмірі 26985,00 грн. на придбання автомобіля, а також у розмірі 1655,31 грн. на оплату страхового платежу, в розмірі 149,77 грн. на особисте страхування на поточний рік, 34,00 грн. на оплату за реєстрацію предмета застави, 12635,56 грн. на оплату страхових платежів у випадках передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 договору, з оплатою за користування кредитом в розмірі 0,83% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 2968,35 грн. від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,5% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та інш. відсотки відповідно до п.7.1 Договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 688,37 грн., згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним Договором виступає застава автомобіля ВАЗ 21043. Згідно умов договору, відповідач зобовязався погашати кредит у порядку та строки відповідно до графіку погашення кредиту. Сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до п.2.2.2 Договору, зазначено, що позичальник зобовязується сплатити відсотки за користуванням кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 7.1, 7.4 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно п. 3.3 Договору, нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п.6.2 та 7.1 даного Договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену п.7.1, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісячно, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Відповідно до п.4.3 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Згідно п.7.4 Договору, при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 гривні. [PERSON] має право відповідно до п.2.3.1 Договору, в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору: зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. З подальшим письмовим повідомленням позичальника. Позивач кредитні кошти надав, але відповідач не виконувала належним чином умов договору щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх обовязків, станом на 12.02.2016р., утворилася заборгованість перед позивачем, яка становить 413615,93 грн., та складається з 31726,90 грн. - заборгованості за кредитом; 100357,57 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 11015,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 250582,37 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 19684,09 грн. штрафу (процентна складова). Наявна заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості за договором №№DN80AV00000260 від 11.10.2007р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 12.02.2016р. який міститься у матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)(ст.610 ЦК України). Правовими наслідками порушення зобов'язання, серед іншого, є сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо вимог представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014р, справа №6-14цс14 та постанові від 18.06.2014р., справа №6-61цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261ЦК України.). Відповідно до п.7.1. кредитного договору кредитні кошти надаються відповідачу на строк з 11.10.2007р. по 10.10.2014р. включно. Згідно п.4.5 кредитного договору, строк позовної давності за вимогами стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки-пені, штрафів за кредитним договором встановлюються сторонами протягом 5 (пяти) років. Оскільки відповідно до копії кредитного договору, кредитні кошти видаються на строк з 11.10.2007р. по 10.10.2014р., а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав щодо повного погашення кредиту 22.02.2016р., він не вважається таким, що пропустив строк звернення до суду з позовною заявою за захистом своїх прав. Щодо посилання відповідача на те, що встановлений у договорі розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, суд зазначає, що відповідача ніхто не примушував підписувати кредитний договір. У п.2.3.1 Договору передбачено, що в односторонньому порядку банк може збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору: зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. З подальшим письмовим повідомленням позичальника. Відповідач не заперечувала того факту що банк повідомляв про зміну процентної ставки. Посилання гр.[PERSON] на те, що банк не мав права збільшувати відсоткову ставку є методом самозахисту відповідача та оцінюються судом критично, оскільки відповідач своїм підписом погодилась на умови банку та погодилась з тим, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг. Щодо стягнення пені та штрафів за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором суд зазначає, що згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, м.Білозерське віднесено до вказаного переліку. Відповідач [PERSON] мешкає в м.Білозерське, вул.Шахтарської Слави (Комсомольська)[ADDRESS]. Тому відносно неї необхідно застосовувати норми вищезазначеного закону. Відповідно до ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII, не підлягають стягненню з відповідача штрафи в розмірі 250,00 гривень та 19684,09 гривень. Щодо передачі автомобіля до банку в рахунок погашення кредиту. Сторонами не заперечується, що дійсно позивач отримала кредитні кошти в розмірі, який передбачено у кредитному договорі. [PERSON] позивач визнав, що [PERSON] передала свій автомобіль до банку для погашення кредиту, але згідно пояснень, зазначений автомобіль не реалізовано, а заборгованість за кредитним договором не погашена. Згідно відповіді банку від 20.02.2018р. на виконання запиту суду повідомлено, що надати копію акту прийому автомобіля від 08.06.2010р. та копію довіреності від 08.06.2010р., якою банк уповноважується представляти інтереси відповідача у відповідних органах з питань розпорядження автомобілем ВАЗ21043, реєстраційний номер [NUMBER] не має змоги, оскільки копії зазначених документів відсутні в програмних комплексах банку, а оригінали вказаних документів знаходяться у Донецькому архіві. На даний момент взаємодія з архівом м.Донецька неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО. [PERSON] належним чином завірені копії зазначених документів не було надано [PERSON] разом із запереченням, хоча посилалась на них. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, з договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. [PERSON] не надала до суду жодного доказу на підтвердження виконання умов кредитного договору, а передача автомобіля в рахунок боргу не зупиняє дію договору та не звільняє від виконання умов кредитування. Зважаючи на викладене, розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає задоволенню в даному випадку становить: 271717,99 грн., з яких: 31726,90 грн. заборгованість за кредитом; 100357,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 11015,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 128618,52 пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором (станом на 20.04.2014р.). Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково, в решті позовних вимог відмовляє. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також розяснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1728,27 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (65,69%). Решту частину судового збору в сумі 902,56 гривень слід залишити за позивачем.

Outcome: partial