Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості у сумі 43934,79 грн. (в.т.ч. 6881,15 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 647,43 грн. відсотки, 36406,21 грн. пеня). Позовні вимоги обґрунтовуються поданими суду доказами, що підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. В судове засідання відповідач не зявилася, оскільки подала суду заяву (а.с. 91) про розгляд справи без її участі. Поряд з цим, на підставі поданого суду письмового клопотання від 13.10.2015 року просила зменшити на 99 % суму пені, з огляду на те, що її розмір пені значно перевищує суму основного боргу за кредитним договором. Крім того, просила врахувати її важке матеріальне становище. Відносно решти позовних не висловила заперечень щодо їх задоволення. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 21 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі - банк) та відповідачем (далі Позичальник) був укладений договір банківського обслуговування №BLaЖГА00054616 (надалі кредитний договір), на підставі якого банк зобов'язався надати останній кредит в сумі 14500 грн., з процентною ставкою за користування ним на рівні 15 % річних, а Позичальник щомісячно здійснювати погашення частини кредиту та процентів згідно встановленого Графіку (додатки № 1, №2 до кредитного договору а.с. 14-15, 16-19), який є невід'ємною його частиною (п.п. 2.4.2 даного договору). Фактичне отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не заперечується (а.с. 20-24, 24 «а»-25, 26). Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України). Як свідчать матеріали справи, свої зобовязання за кредитним договором, Позичальник, в порушення статей 549, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, належним чином не виконала. Заборгованість Позичальника станом на 05.08.2015 (розрахунок, а.с. 4-5) за предметом позову у сумі 43934,79 грн., (в.т.ч. 6881,15 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 647,43 грн. відсотки, 36406,21 грн. пеня) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована. Водночас, суд приходить до висновку про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на підставі частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України, оскільки заявлений до стягнення її розмір (36406,21 грн.) значно перевищує збитки позивача (6881,15 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 647,43 грн. відсотки), внаслідок невиконання Позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Підставою для такого висновку суду є фактичні дані щодо істотного виконання відповідачем зобовязань за договором, а також обставини повязані з фінансово матеріальним становищем позивача, яка працює медичною сестрою, із середньомісячної нарахованою заробітною платою у розмірі 2627,00 грн. (а.с. 59), одноосібно утримує сімю, оскільки її чоловік, з який вона разом проживає разом ніде не працює (а.с. 95, 96). Також вона має інші кредитні зобовязання (а.с. 76). Відповідач не оспорює правильності розрахунку пені, але просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення позивачем неустойки. Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідна правова позиція, що є обов'язковою для застосування (ст. частина друга ст. 214, абзац другий частини першої ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України) зазначена у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 по справі № 6-100цс14. В свою чергу, частина третя ст. 551 Цивільного кодексу України не встановлює до якої саме суми слід зменшувати таку неустойку, і в такому випадку суд повинен виходити із загальних принципів цивільного права - розумності та справедливості. По відношенню до цього також слід зазначити, що пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, і не може бути засобом збагачення. За таких обставин справи, позовні вимоги в частині пені підлягають задоволенню в межах суми 5000,00 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, шляхом присудження з відповідача суми 12528,58 грн. заборгованості за кредитним договором (в.т.ч. 6881,15 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 647,43 грн. відсотки, 5000,00 грн. пеня). З урахуванням ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved