Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12918,03 доларів США, що в еквіваленті станом на 01.07.2016р. становить 320734,17 грн. В подальшому позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та відповідно до останньої заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.10.2016р. №26-10/2704 просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача: - заборгованість за кредитним договором №39 від 31.07.2007р. та договором поруки №494 від 31.07.2007р. в розмірі 20513,65 доларів США, що згідно повідомлення НБУ №40-0024/80972 від 29.09.2016р. про офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 01.10.2016р. еквівалентно 531547,22 грн., з яких 11741,48 доларів США, що еквівалентно 304243,81 грн. - прострочений кредит; 2393,58 доларів США, що еквівалентно 62022,16 грн. - прострочені проценти; 6378,59 доларів США, що еквівалентно 165281,26 грн. - пеня за простроченим основним боргом та процентами. - 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором №39 від 31.07.2007р. та договором поруки №494 від 31.07.2007р. в розмірі 451,48 доларів США, що станом на 01.10.2016р. еквівалентно 11698,70 грн. (а.с. 147, 148) Позовні вимоги мотивовано тим, що 31.07.2007р. між ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №39, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] (далі відповідач 1) кредит у розмірі 35000,00 дол. США на споживчі потреби на 10 років зі сплатою 12,5% річних з терміном остаточного погашення кредитну не пізніше 31.07.2017р., а відповідач 1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №39, між позивачем та відповідачем [PERSON] 31.07.2007р. було укладено договір поруки №494, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором. Позивач свій обов'язок по кредитному договору, щодо надання відповідачу 1 кредиту виконав, однак, відповідачі не виконують належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 01.10.2016 року виникла заборгованість в розмірі 20965,13 дол. США, з яких: заборгованість за основним боргом - 11741,48 доларів США, що еквівалентно 304243,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2393,58 доларів США, що еквівалентно 62022,16 грн., пеня за простроченим основним боргом та процентами - 6378,59 доларів США, що еквівалентно 165281,26 грн., а також 3% річних від прострочених сум заборгованості в розмірі 451,48 доларів США, що еквівалентно 11698,70 грн. За таких обставин, позивач звернувся до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №39 від 31.07.2007 року у розмірі 20965,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.10.2016р. еквівалентно 543245,92 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням збільшення їх розміру, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. При цьому, представник позивача зазначив, що в період між судовими засіданнями, тобто після подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог, відповідачем 1 здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 400,00 доларів США, а саме 28.10.2016р. - 100 доларів США, 14.11.2016р. - 200 доларів США та 15.11.2016р. - 100 доларів США, які повністю зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. Таким чином, станом на 24.11.2016р. розмір заборгованості по процентах, який заявлено позивачем до стягнення зменшено на 400 доларів США та складає 1993,58 доларів США. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у відповідній розписці, яка міститься в матеріалах справи. (а.с. 181) При цьому, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без участі відповідача, останнім не надано, про причини неявки в судове засідання не повідомлено. Поряд з цим, суд звертає увагу на те, вищевказана справа перебуває в провадженні суду з 7 липня 2016 року, тобто майже 5 місяців, впродовж цього періоду судом проведено 6 судових засідань. Однак, в судові засідання 12.09.2016р., 26.09.2016р., 01.11.2016р. та 24.11.2016р. відповідач [PERSON] не з'явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень. Разом з тим, в судових засіданнях 13.10.2016р. та 16.11.2016р. відповідач [PERSON] просив перенести розгляд справи для надання йому можливості врегулювати питання заборгованості з позивачем. Проаналізувавши та надавши оцінку поведінці відповідача [PERSON], щодо неявки в судові засідання, суд вважає, що такі дії є зловживанням своїми процесуальними правами, спрямовані на затягування розгляду даної справи, а тому суд вважає неявку відповідача в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] в жодне з судових засідань не з'явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. При цьому, в судових засіданнях відповідач [PERSON] пояснив, що [PERSON] являється його батьком, який на даний час за станом здоров'я не може з'являтися в судові засідання. Відповідно до частини 1 та 2 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Таким чином, враховуючи неявку в судове засідання обох відповідачів, з урахуванням приписів статті 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.07.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та [PERSON] був укладений кредитний договір №39 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк (позивач) зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 35000,00 дол. США на споживчі потреби на 10 років з терміном остаточного погашення кредитну не пізніше 31.07.2017р., а відповідач 1 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних в порядку, на умовах та у строки визначені цим договором. (а.с. 11-13) Згідно з пунктом 1.3 Кредитного договору надання кредиту здійснюється одноразово з кредитного рахунку №2203 у філії - Вінницьке міське відділення №8672 ВАТ «Ощадбанк» готівкою або шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника або іншого одержувача коштів, зазначеного в розрахункових документах позичальника протягом 1 (одного) робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені в пункті 1.4 цього договору. На виконання умов Договору позивач видав, а відповідач 1 отримав кредитні кошти в розмірі 35000,00 доларів США, що підтверджується особистим підписом відповідача [PERSON] у заяві на видачу готівки №_13250911 від 31.07.2007р. (а.с. 16) Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 31 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 292,00 долари США та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом. Нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником щомісячно в сумі 365 доларів США не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. В судовому засіданні встановлено, що зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів відповідачем [PERSON] не виконуються належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2016 року становила 20965,13 дол. США, з яких: заборгованість за основним боргом - 11741,48 доларів США, що еквівалентно 304243,81 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2393,58 доларів США, що еквівалентно 62022,16 грн., пеня за простроченим основним боргом та процентами - 6378,59 доларів США, що еквівалентно 165281,26 грн., а також 3% річних від прострочених сум заборгованості в розмірі 451,48 доларів США, що еквівалентно 11698,70 грн. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після відкриття провадження у даній справі та збільшення позивачем розміру позовних вимог, [PERSON] здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 400,00 доларів США, а саме 28.10.2016р. - 100 доларів США, 14.11.2016р. - 200 доларів США та 15.11.2016р. - 100 доларів США, які повністю зараховано позивачем в рахунок погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. (а.с. 183-188) Таким чином, станом на 24.11.2016р. (винесення рішення у справі) розмір заборгованості відповідача 1 становить 20565,13 дол. США, з яких: заборгованість за основним боргом - 11741,48 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1993,58 доларів США, пеня за простроченим основним боргом та процентами - 6378,59 доларів США, а також 3% річних від прострочених сум заборгованості в розмірі 451,48 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №494 від 31.07.2007р., відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором №39 від 31.07.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. (а.с. 14-15). Відповідно до пункту 3.1 договору поруки поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищевказаним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, а саме всім належним йому майном, коштами та всіма активами, що належать йому на праві власності, незважаючи на термін коли і як вони були придбані і на які може бути звернуто стягнення в порядку, встановленому законодавством України. Як вбачається з пункту 3.4 Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць. 25.07.2016р. позивачем на адресу позичальника надіслано вимогу №26-10/461 про дострокове повернення кредиту в сумі 16629,06 доларів США, яка отримана [PERSON] 26.07.2016р., однак останнім заборгованість за кредитним договором у строк встановлений банком (30 календарних днів з дати одержання вимоги) не погашена. (а.с. 136). 25.07.2016р. позивачем на адресу поручителя надіслано повідомлення №26-10/460 про наявну заборгованість в сумі 16629,06 доларів США. (а.с. 137). Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, зважаючи на невиконання належним чином відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором та часткове погашення заборгованості під час розгляду справи, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів 11741,48 доларів США заборгованості за кредитом та 1993,58 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заявлені до стягнення 451,48 доларів США 3% річних від прострочених сум заборгованості також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення 6378,59 доларів США пені суд звертає увагу на наступне. Згідно з положеннями частини 1 статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Як вбачається з пункту 5.2 кредитного договору, сторони передбачили, що за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожен день прострочення. Таким чином, сторонами в договорі обумовлено максимальний розмір пені, який пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Отже, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, слід дійти висновку, що пеня, в даному випадку, має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 1 квітня 2015 року при розгляді справи № 3-29гс15. Відповідно до частини 2 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, заявлена позивачем до стягнення пеня в розмірі 6378,59 доларів США підлягає перерахунку та стягненню в національній валюті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 01.10.2016р. (25,91 за 1 долар) в сумі 165269,27 грн. (6378,59*25,91=165269,27) Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Отже, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 14186,54 дол. США, з яких: 11741,48 дол. США - заборгованість за кредитом, 1993,58 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 451,48 дол. США - 3% річних, а також 165269,27 грн. пені, обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити. Поряд з цим, слід зазначити, що в позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в доларах США та в еквіваленті до національної валюти України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, згідно з абзацом 2 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, згідно з офіційним курсом НБУ, станом на день ухвалення судом рішення 14186,54 дол. США еквівалентно 363033,56 грн. (14186,54 х 25,59 = 363033,56), а тому, суд вважає необхідним зазначити в резолютивній частині рішення суду еквівалентну заборгованості саме станом на день прийняття рішення (24.11.2016р.). Що стосується розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці 2 пункту 11 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», роз'яснив судам, що порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду, згідно платіжного доручення №98729664 від 07.07.2016р. сплачено судовий збір у розмірі 4813,64 грн., а при збільшенні позовних вимог, відповідно до платіжного доручення №105905425 від 22.09.2016р. - сплачено судовий збір у розмірі 6619,18 грн., тобто загальна сума сплаченого судового збору становить 11432,82 грн. Однак, враховуючи офіційний курс НБУ станом на 07.07.2016р. - дата сплати судового збору при зверненні до суду (24,84 грн. за 1 долар США), належна сума сплати судового збору на час звернення до суду становила 4813,26 грн. (12918,03 дол. США * 24,84 *1,5%= 4813,26). Збільшуючи 10 жовтня 2016 року позовні вимоги на 8047,10 доларів США, враховуючи офіційний курс НБУ станом на 10.10.2016р. - дата подання заяви про збільшення вимог (25,84 грн. за 1 долар США) належна сума сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог становила 3119,06 грн. (8047,10 дол. США * 25,84 *1,5%= 3119,06). Таким чином, загальна сума сплаченого позивачем судового збору становить 11432,82 грн., а сума яка підлягала сплаті становить 7932,32 грн., переплата становить 3500,50 грн. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 12 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив судам, що як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Поряд з цим, Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного та незважаючи на часткове задоволення позову, оскільки останнє зумовлено частковим погашенням заборгованості відповідачем уже після пред'явлення позову, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути 7932,32 грн. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial