Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], про стягнення пені та штрафу (процентної складової) за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. Представник позивача у судовому засіданні просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за Кредитним договором №DNXRRX12960037 від 19 серпня 2008 року у розмірі 33041,63 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 1850,15 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення пені та штрафу (процентної складової) за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, відмовити у повному обсязі у зв'язку зі спливом позовної давності. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі у зв'язку зі спливом позовної давності з наступних підстав. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням суду від 13 травня 2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], ІНН - [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пеню та штраф за кредитним договором № DNXRRX12960037 від 19 серпня 2008 року у розмірі 39353 грн. 22 коп., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2905,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 202,34 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 854,04 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 33041,63 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., з штрафу (процентна складова) у розмірі 1850,15 грн., а також судовий збір у розмірі 393,53 грн., а всього стягнуто 39 746 грн. 75 коп. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2013 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року скасовано у частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 33041,63 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 1850,15 грн. В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року залишені без змін. Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року, Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року, Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2013 року встановлено, що 19 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений договір №DNXRRX12960037, згідно якого відповідачу було надано строковий кредит у сумі 2905,06 грн. на придбання товару, на строк 12 місяців, в період з 19.08.2008 року по 19.08.2009 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так у відповідності до ст.ст. 549, 550 ЦК України, на підставі умов Кредитного договору було нарахована до стягнення пеня за несвоєчасне погашення кредиту, а також пеня за несвоєчасну сплату процентів за Кредитним договором. Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір являється обов'язковим для виконання сторонами. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Попри взяті на себе зобов'язання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні кредитним договором терміни. Ст.625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики та сплати відсотків, у випадку, якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами. Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов п.4.6 Кредитного договору, при непогашенні кредиту в строки, встановлені у Заяві 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченої суми Кредиту нараховується пеня відповідно до п. 5.1 цих Умов з дати простроченої заборгованості. Як вбачається із п. 5.3. Умов вищевказаного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно з п. 5.5 вищевказаного Договору терміни позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в 5 (п'ять) років, в тому числі по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» додано копії основного кредитного договору у вигляді «Заяви позичальника» підписаної банком та боржником, а також «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» («Розстрочка», «Стандарт»), як невід'ємної частини основного кредитного договору. Такі умови підписані лише банком, а тому за правилами ч.2 ст. 1056 ЦК України - по своїй суті є нікчемним правочином, що узгоджується з принципами ч.1 ст. 203 п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України. Слід зазначити, що спеціальний строк позовної даності щодо кредитних правовідносин між сторонами у справі закріплено саме п. 5.5 «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам» («Розстрочка», «Стандарт»). Основний кредитний договір у вигляді «Заяви позивальника» домовленості сторін щодо встановлення спеціального строку позовної давності не містіть. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суду не надано доказів того, що позивач Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» пропустив термін звернення до суду з вимогами про стягнення пені та штрафу (процентної складової) за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором з поважних причин, крім того позивач у своїй позовній заяві та й судовому засіданні представник позивача не просить суд поновити термін звернення до суду з позовними вимогами у частині стягнення пені та штрафу (процентної складової) за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором. Ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення пені та штрафу (процентної складової) за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, необхідно відмовити у повному обсязі у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed