Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі - 11489 гривень 49 копійок. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.08.2010 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач [PERSON] умови договору належним чином не виконала, тому станом на 31.03.2017 має прострочену заборгованість на загальну суму 11489 гривень 49 копійок, яка складається з наступного: - 1559 гривень 85 копійок - заборгованість за тілом кредиту; - 8906 гривень 33 копійки - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 гривень - штраф (фіксована складова); - 523 гривні 31 копійка - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності з винесенням заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча повідомлялась про слухання справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2010 між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до укладеного договору б/н від 18.08.2010 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1600 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач [PERSON] умови договору належним чином не виконала, тому станом на 31.03.2017 має прострочену заборгованість на загальну суму 11489 гривень 49 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1559 гривень 85 копійок; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8906 гривень 33 копійки; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штрафу (процентна складова) у розмірі 523 гривні 31 копійка. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. . У відповідності до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Крім того тривалий термін прострочення платежів, відсутність дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконувати свої зобов'язання з боку відповідача, вказують на наявність спроби ухилитися від виконання ним своїх зобов'язань. Задовольняючи позовні вимоги, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1600 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 611, 612, 625, 653, 1046, 1049, 1054, ЦК України,

Outcome: approved