Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14426,56 дол.США, що в гривневому еквіваленті становить 361962,39 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.03.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір №15КН-Т4 та договори траншів. Згідно даного договору ПАТКБ ПриватБанк зобовязався надати відповідачу [PERSON]В кредит у розмірі 50000,00 дол.США на термін до 17.03.2018 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В забезпечення виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 15 КН між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязується нести солідарну відповідальність за виконання позичальником обовязків перед позивачем, що випливають з договору кредиту. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 50000,00 дол. США, а відповідач [PERSON] за вказаним кредитним договором зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 02.06.2016 року має заборгованість в сумі 24\~730,05 дол. США, що за курсом 25.09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2016 року складає 361962,39 грн., і яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом 6754,80 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7671,76 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 10 303,49 дол. США. Однак законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач визначив, що заборгованість до стягнення становить 14\~426,56 дол. США, що за курсом 25.09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2016 року становить 361962,39 грн., і яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом 6754,80 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7671,76 дол. США. В звязку з цим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 14426,56 дол. США, що за курсом НБУ від 02.06.2016 року складає 361962,39 грн., і яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом 6754,80 дол. США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7671,76 дол. США, а також судові витрати в сумі 5429,44 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить вимоги банку задовільнити. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не зявилася, надана суду письмове пояснення, в якому фактично не спростувала обставин справи, не заперечує проти стягнення з неї суми заборгованості по тілу кредиту, однак зазначила, що позивачем заявлено вимоги поза строком позовної даності стосовно нарахування відсотків по кредиту, а також пропущено строк давності про стягнення заборгованості з поручителя, тому в позові до нього просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписки. Сторони, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №15КН та договори траншів, згідно з умовами якого остання отримала від позивача кредит в розмірі 50000 дол.США на термін до 17.03.2018 року. (а.с.7) та зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до п.2.1.1 кредитного договору № 15 КН від 18.03.2008 року банк зобовязується надати кредит шляхом видачі готівки через касу, у вигляді траншів кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обумовлену п.1.2 даного договору, за умови виконання позичальником зобовязань, передбачених п.2.2.10 даного договору (а.с.11). 18.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про видачу траншу № 15КН-Т1. Згідно п.1.2 даного договору сума траншу кредиту становить 25000,00 (двадцять пять тисяч) доларів США (а.с.13 (зворот)-14). 27.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про видачу траншу № 15КН-Т2. Згідно п.1.2 даного договору сума траншу кредиту становить 10000,00 (десять пять тисяч) доларів США (а.с.15 (зворот)-16). 17.07.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про видачу траншу № 15КН-Т3. Згідно п.1.2 даного договору сума траншу кредиту становить 6000,00 (шість тисяч) доларів США (а.с.17 (зворот)-18). 29.09.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про видачу траншу № 15КН-Т4. Згідно п.1.2 даного договору сума траншу кредиту становить 8000,00 (вісім тисяч) доларів США. (а.с.19 (зворот) 20). Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 50000,00 дол. США. Даний факт сторонами не заперечується 18.03.2008 року для забезпечення повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, сплати винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодовування збитків було укладено договір поруки між позивачем і відповідачем [PERSON] (а.с.21) Як вбачається із договору поруки відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором як солідарний боржник за своєчасне і повне виконання зобовязань відповідачем [PERSON] за кредитним договором. Згідно з пунктом 11 договору поруки договір діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України). Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 17 березня 2018 року. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, [PERSON] належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 02.06.2016 року, згідно якого заборгованість по кредиту становить загалом 24\~730,05 дол.США, в тому числі: - заборгованість по кредиту 6754,80 дол.США, - заборгованість по процентам за користування кредитом 7671,76 дол.США, - пеня за несвоєчасне погашення платежів 10303,49 дол.США. Однак, позивач посилається, що він, як кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 14\~426,56 дол. США, що за курсом 25.09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2016 року складає 361962,39 грн., і яка складається із: - заборгованості по процентам за користування кредитом 6754,80 дол. США; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7671,76 дол. США. Відповідно до наведених розрахунків вбачається, що відповідачем [PERSON] порушено терміни сплати кредиту та процентів по кредитному договору. Останній платіж нею згідно наданих розрахунків про рух коштів було здійснено в грудні 2010 року. В звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши тільки 12.07.2016 року відповідачам по спливу 5річного терміну позовної давності, визначеного в п.6.8 Кредитного договору, претензію вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежіву термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення. Даних про отримання такого повідомлення відповідачами позивачем суду не надано, що дає підставу суду не брати його до уваги при вирішення питання про застосування строку позовної даності до спірних правовідносин. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно кредитного договору відповідач повинна здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту, відсотків івинагороди, що складаються з кожним договором про видачу Траншу окремо і є невідємною частиною кожного договору про видачу Траншу. Повне погашення всіх Траншів кредиту, відсотків і винагороди по них зробити в термін згідно п.1.3 даного договору (а.с.24). Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 цього Кодексу), що підлягає сплаті. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи видно, що [PERSON] в своїх письмових поясненнях суду заявила про застосування строків позовної давності до нарахування відсотків за користування кредитом, у якій вказала, що трирічний строк позовної давності сплив у січні 2013 р., пов'язуючи перебіг вказаного строку із наступним місяцем після внесення нею останнього платежу із сплати заборгованості за кредитом, тобто із 05 січня 2010 року. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків\~\~повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином,\~\~ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідач [PERSON] в своїх поясненнях заявила клопотання про застосування строку позовної давності при вирішенні питання про стягнення відсотків за користування кредитом з часу подачі позовноїі заяви до суду. Оскільки кредитним договором в п.6.8 визначено термін позовної давності по вимогах, в т.ч. і про стягнення відсотків за користування кредитом, тривалістю 5 років, суд вважає за можливе стягнути їх в мехах даного строку. Тому суд, оцінюючи всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів також слід стягнути судові витрати по справі згідно поданих квитанцій. На підставі наведеного ст.ст.20, 203, 207, 215-217, 236, 256-259, 261, 526, 530, 536, 551, 553, 554, 589, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: approved