Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором. Посилалося на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Кредитно-заставний договір №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит для придбання автомобіля марки «ВАЗ-21043» в розмірі 5900,62 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 30.07.2013 року. Додатком №1 до укладеного Договору сторони досягли згоди щодо Графіку погашення кредиту. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконало в повному обсязі, видавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 5900,62 доларів США. У порушення умов Договору та вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим не виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним Договором. У зв'язку із вказаними порушеннями зобов'язань за Кредитно-заставним договором №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року у відповідача [PERSON] станом на 04.07.2013 року виникла заборгованість в розмірі 11212,99 доларів США, яка складається з наступного: 4553,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 1047,95 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 355,33 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5256,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Станом на 09.09.2013 року розмір заборгованості відповідача [PERSON], згідно офіційного курсу гривні до долара США, у гривневому еквіваленті складає 89265,43 грн. Крім цього, відповідач [PERSON] згідно умов п.14.9 вказаного Договору зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми невиконаного зобов'язання при порушенні ним будь-якого з грошових зобов'язань за Договором більше ніж на 30 днів. Оскільки відповідач [PERSON] порушує зобов'язання зі сплати кредиту та відсотків з грудня 2008 року, строк прострочення тіла кредиту становить більш ніж 1700 днів, вважає, що вказаний штраф, розмір якого складає 4731,27 грн., підлягає застосуванню. Таким чином, загальна сума, яка підлягає сплаті відповідачем [PERSON], становить 94356,70 грн. Оскільки [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і остання надала свою письмову згоду на укладення Договору, вважає, що одержані [PERSON] кредитні кошти, за які придбано автомобіль марки «ВАЗ-21043», були використані в інтересах сім'ї. З підстав, передбачених ст.ст.61, 73 СК України та ст.ст.541, 543 ЦК України, вважає придбаний транспортний засіб об'єктом спільної сумісної власності відповідачів, що дає позивачу підстави ставити питання про солідарну відповідальність [PERSON] та [PERSON] як подружжя. Просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитно-заставним договором №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року в розмірі 89265,43 грн.; суму штрафу за вказаним Договором в розмірі 4731,27 грн. та судові витрати. Під час розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнило позовні вимоги, збільшивши при цьому розмір позовних вимог. Просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитно-заставним договором №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року, яка станом на 21.03.2014 року становить 13008,10 доларів США, що еквівалентно 131501,48 грн.; суму штрафу за вказаним Договором в розмірі 6825,07 грн. та судові витрати (а.с.123-125). Представник позивача Українець О.П. в судовому засіданні позов підтримав в повному об'ємі та просив його задовольнити з підстав, викладених як у позовній заяві (а.с.1-3), так і у письмових поясненнях на позов та заперечення відповідачів (а.с.66-68, 101-102, 133-134). При цьому, представник позивача Українець О.П. проти доводів і заперечень представника відповідачів зазначав, що позивачем не проводилося процедури звернення стягнення на предмет застави, оскільки транспортний засіб було реалізовано третьою особою на підставі довіреності, виданої відповідачем [PERSON], з метою погашення заборгованості за договором. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити з підстав, зазначених ними у письмових запереченнях на позов (а.с.49-52, 59-62). При цьому, представник відповідачів [PERSON] вказував на те, що заставний автомобіль відповідачем [PERSON] згідно з умовами кредитного договору за відповідним актом було добровільно передано представнику Банку для подальшої його реалізації та погашення кредиту, однак вважає, що позивачем було порушено встановлену законом процедуру звернення стягнення на заставлене майно в позасудовому порядку. Заслухавши в судовому засіданні в режимі відеоконференції представника позивача та присутніх відповідачів і їх представника, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши вказані докази щодо їх належності та допустимості, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст.1054, 1057 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитно-заставний договір №CVHMAD00000920, згідно якого (п.17.1.1-17.1.3) позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5900,62 доларів США, з яких: частина кредиту в розмірі 5426,94 доларів США надана з метою придбання Позивальником автомобіля; частина кредиту в розмірі 276,78 доларів США надана з метою оплати перших страхових платежів за Договором Страхування на перший рік дії кредиту; частина кредиту в розмірі 7,33 доларів США надана з метою оплати коштів за реєстрацію Предмета Застави в Державному Реєстрі; частина кредиту в розмірі 162,81 доларів США надана з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; частина кредиту в розмірі 26,76 доларів США надана з метою оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту. Відповідно до умов п.п.17.1.5 Договору кінцевою датою погашення кредиту є 30.07.2013 року. Згідно п.17.1.6 Договору розмір процентної ставки за користування кредитом складає 12% річних. При цьому, згідно з п.п.17.1.7-17.1.9, 17.8 Договору з «24» по «28» число кожного місяця відповідач [PERSON] зобов'язався сплачувати щомісячний платіж в розмірі 144,44 доларів США для погашення заборгованості за Кредитом, винагороду, проценти за користування ним, чергові страхові та інші платежі на користь Банку. З метою забезпечення взятих на себе грошових зобов'язань, відповідач [PERSON] відповідно до умов вказаного Договору передав у заставу позивачу автомобіль марки «ВАЗ-21043», 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.[NUMBER]. Відповідач [PERSON] був ознайомлений та погодився з умовами вищевказаного Договору, що підтверджується його особистим підписом як позичальника. Предмет застави автомобіль марки «ВАЗ-21043», 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.[NUMBER] відповідно до п.9.1 Договору підлягав реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, встановленому чинним законодавством України, як застава першого (вищого) пріоритету. Наведені обставини підтверджуються копією Кредитно-заставного договору №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року (а.с.10-14). Згідно з п.12.2.1, 12.2.2 Договору у разі настання події дефолту Банк надає Позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному Реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, Банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов'язань за договором. Позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння Банку за актом прийому-передачі за адресою, що вказана у ст.17.13 Договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] 02.11.2009 року передав представникам Банку автомобіль марки «ВАЗ-21043», 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.[NUMBER] разом із технічним паспортом на автомобіль серії [NUMBER], виданий 26.07.2008 року ВРЕР для обслуговування м.Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, на підставі акту прийому автомобіля позичальника (а.с.103). Таким чином, відповідач виконав своє зобов'язання щодо передачі заставного майна для подальшої її реалізації Банком, як заставодержателя та виконання вимог кредитно-заставного договору в частині реєстрації відомостей в Державному реєстрі про ініціювання процедури звернення стягнення на предмет застави у відповідності до Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Так, згідно вимог ч.ч.1,2 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Згідно ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави, у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно ст.21 цього Закону реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором. Таким чином, законодавством чітко визначена процедура звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку. Суд вважає, що передбачена законом процедура Банком додержана не була, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, чи вносилися дані до Державного Реєстру обтяжень рухомого майна про заставу на автомобіль марки «ВАЗ-21043», 2005 року випуску, кузов [NUMBER], д.н.[NUMBER], який був предметом застави згідно з умовами Договору, чи вносилися Банком дані до Державного Реєстру обтяжень рухомого майна про звернення стягнення на предмет застави, чи проводилися публічні торги стосовно предмета застави, чи повідомлявся [PERSON] про початкову ціну предмета застави і про кінцеву суму реалізації автомобіля на публічних торгах в разі, якщо вони відбувалися. На виконання ухвали суду, постановленої в порядку ст.137 ЦПК України, а також з власної ініціативи, представником позивача надано суду матеріали з приводу продажу автомобілю, зокрема: копію нотаріально посвідченої довіреності від імені [PERSON], якою останній уповноважив гр.[PERSON] продати автомобіль марки «ВАЗ-21043» (а.с.104); оціночний сертифікат про ринкову вартість автомобіля станом на 30.11.2009 року (а.с.105); копію меморіального ордеру від 19.03.2010 року про сплату [PERSON] на користь Банку грошових коштів в розмірі 2875 доларів США (а.с.115); розрахунок заборгованості станом на 21.03.2014 року (а.с.126-128) та виписку з рахунку відповідача за період з 31.07.2008 року по 02.04.2014 року (а.с.136). Натомість вказані докази свідчать лише про те, що певна сума коштів була внесена в рахунок погашення заборгованості. Разом з тим, дані про те, за яку суму було реалізоване заставлене майно та яка саме сума спрямована на погашення кредитного зобов'язання, матеріали справи не містять. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доводи позивача про те, що заставний автомобіль за згодою Банку був проданий в березні 2010 року гр.[PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON], суд вважає необгрунтованими, оскільки суду не надано доказів на підтвердження як надання Банком гр.[PERSON] такої згоди на продаж автомобіля, так і факту перебування транспортного засобу саме у гр.[PERSON], а також доказів на підтвердження факту укладення останнім угоди продажу автомобіля та за якою ціною. А отже тільки Банк мав можливість провести процедуру звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів на реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Крім того, відповідно до ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів на реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів на реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Такого повідомлення відповідач [PERSON] від Банку не отримував. Згідно з ч.6 ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів на реєстрацію обтяжень» протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу. Такого звіту відповідач [PERSON] від Банку також не отримував. Як пояснював в судовому засіданні відповідач [PERSON], інформації з приводу продажу автомобіля від Банку він не отримував, як і не отримував інформації щодо наявності залишку кредитного боргу в межах певної суми. За таких обставин, суд приходить до висновку про неможливість стягнення з відповідачів на користь Банку суми заборгованості по кредитно-заставному договору, оскільки не можливо встановити дійсну суму заборгованості по причині відсутності інформації щодо суми реалізованого предмету застави, яка була врахована при розрахунку заборгованості Банком. Згідно ч.ч.1,2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. З огляду на викладене, суд, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

Outcome: dismissed