Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд в травні 2015 року з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] івановича, [PERSON] про виселення з квартири по [ADDRESS] відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в ній, повернення понесених судових витрат по справі. У позовній заяві зазначено, що 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПТА КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №IFUOG40000006889 за умовами якого надано кредит у розмірі 247450 грн. зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення 11.04.2028 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підстав кредитного договору, 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПТА КБ «Приватбанк», та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. за №332. Оскільки позичальник заборгував кредитору оплату за кредитними зобов'язаннями, позивач звернувся до суду, і рішенням від 28.03.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.10.2015р. позов було задоволено частково та вирішено виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], із квартири [ADDRESS], стягнуто судові витрати, в задоволенні інших вимог (про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі). Рішенням Апеляційного суду від 20.01.2016 року за апеляційною скаргою представника [PERSON] - [PERSON] заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 06.10.2015р. в частині виселення [PERSON] скасовано та ухвалено нове, яким в позові в цій частині відмовлено. Ухвалою ВССУ від 13.07.2016р. рішення Апеляційного суду від 20.01.2016 року залишено без змін. Ухвалою від 28.09.2016 року було задоволено заяву представника відповідачів про перегляд рішення Івано-Франківського міського суду від 06.10.2015р., та скасовано заочне рішення ( в частині виселення інших трьох відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі, що не скасовано апеляційним судом). Після скасування заочного рішення, в судове засідання сторони не зявилися, однак представник 2,3,4 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, в матеріалах цивільної справи є заява представника позивача про розгляд справи за їх відсутності. Зважаючи на подані заяви, суд розглянув даний позов за наявності доказів, що містяться в матеріалах справи, та дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення з квартири по [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №IFUOG40000006889 за умовами якого надано кредит у розмірі 247450 грн. зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення 11.04.2028 року (а.с.4-7 т.1). Кредит отримувався [PERSON] на поліпшення якості квартири [ADDRESS] (п.1.3 договору). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підстав кредитного договору №IFUOG40000006889, 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. за №332 (а.с.8-9 т.1). Предметом іпотеки є нерухоме майно - трьохкімнатна квартира під [ADDRESS], загальною площею 74.2 м.кв., житловою площею 42.4 м.кв., що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1997 року Агентством по приватизації державного житлового фонду, що зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 18.11.1997 року за №5849/123, реєстраційний номер 22544128. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. У зв'язку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків користування ним, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості на суму 595 130.07 грн., і як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.03.2014р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.07.2014р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015р. звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості на суму 595 130.07 грн., а саме трьохкімнатну квартиру під [ADDRESS], загальною площею 74.2 м.кв., житловою площею 42.4 м.кв., що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1997 року Агентством по приватизації державного житлового фонду, що зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 18.11.1997 року за №5849/123, реєстраційний номер 22544128, за визначеною процедурою продажу квартири та ціною. Відповідно до ст.ст. 39 та 40 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В силу ст. 109 Житлового Кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Таким чином, особа може бути виселена без надання іншого житлового приміщення за умов, що житлове приміщення придбано за рахунок кредитних коштів і вона на письмову вимогу іпотекодержателя не звільнила житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та яке було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла надається інше постійне житло. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15, 24 червня 2015 року в справі № 6-447цс15, від 1 липня 2015 року в справі № 6-875цс15, а також від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-1049 цс15, на яку послався суд, та від 16 грудня 2015р. у справі 6-1469 цс15. Із матеріалів справи вбачається, що в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, а перейшла у власність відповідачів, у тому числі і її частина у власність апелянта, на підставі рішення органу місцевого самоврядування у порядку, врегульованому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». В розумінні ст. 109 ЖК УРСР придбання пов'язане з набуттям права власності на житлове приміщення, а поліпшення якості житла - пов'язане з ремонтом, реконструкцією, перебудовою житлового приміщення, яке вже знаходиться у власності. А тому, вимоги банку в цій частині не підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог в частині виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в даній квартирі що є предметом іпотеки, то в задоволенні даної вимоги слід відмовити, так як позивачем не уточнено хто відноситься до кола таких осіб, хто окрім відповідачів може проживати в цій квартирі, а тому вимоги позивача не стосуються визначених осіб та вони не підлягають до задоволення. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст..39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК,

Outcome: dismissed