Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15 червня 2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконала умов договору належним чином, у неї станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 49144,99 гривні, що відповідно до розрахунку складається з заборгованості за кредитом 5717,41 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом - 37799,25 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 3050,00 гривень, штраф (фіксована частина) - 250 гривень, штраф (процентна складова) - 2328,33 гривень. Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 30 березня 2017 року в даній справі було замінено первісного відповідача [PERSON], яка [INFO] року померла, на належного відповідача [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги та прийняла спадщину після її смерті. У зв'язку з цим, 03 квітня 2017 року представником позивача Сафіром Ф.О. було подано уточнену позовну заяву. Згідно уточненої позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON], як спадкоємця першої черги за законом, кредитну заборгованість в розмірі 31119,83 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5717,41 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 25402,42 гривні, а також понесені судові витрати по справі. Представник позивача Сафір Ф.О. в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка направлена їй відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за адресою, за якою вона зареєстрована у встановленому законом порядку. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, 15 червня 2007 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою позичальника (а.с. 8) про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на запропонованих банком Умовах і правилах надання банківських послуг. Зі змісту даної заяви слідує, що [PERSON] виразила свою згоду про те, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. В ході розгляду даної справи судом було встановлено, що [PERSON], [INFO], померла, що підтверджується наданою Скірченською сільською радою Горохівського району Волинської області інформацією, а також копією свідоцтва про смерть. Судом достовірно встановлено, що спадкоємцем першої черги після померлої [INFO] року [PERSON] є її дочка [PERSON], яка спадщину прийняла шляхом спільного проживання, що підтверджується матеріалами спадкової справи заведеної 05 грудня 2016 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №531/2016 (а.с. 38-40). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. З положень ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Питання про задоволення вимог кредитора у разі смерті боржника врегульовано ст.1281 ЦК України, якою встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другої і третьої цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст.625 цього Кодексу. Судом встановлено, після смерті спадкодавця [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи заведеної 05 грудня 2016 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №531/2016. Відповідач є спадкоємцем першої черги. Інший спадкоємець, зокрема, [PERSON], від успадкування належної йому частки майна відмовився на користь [PERSON] (а.с. 38-40). Враховуючи наведене, відповідач [PERSON], як спадкоємець після смерті [PERSON], що прийняла спадщину, згідно вимог закону зобов'язана відшкодувати позивачу суму боргу в межах вартості спадкового майна. Станом на [INFO] року, тобто на дату смерті [PERSON], утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 31119,83 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5717,41 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 25402,42 гривні, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 31119,83 гривень заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved