Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в особі законного представника [PERSON], про вилучення та передачу в заклад предмет застави - чотири транспортних засобів, комплект ключів, Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів , звернення стягнення на предмет застави - чотири транспортних засобів що належали померлому спадкодавцю, шляхом укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою, в рахунок погашення заборгованості за кредитними угодами від 12.11.2007р. №344М, від 27.10.2006р. №268М в сумі 87750.99 Євро, стягнення понесених судових витрат по справі. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач 1 що є також законним представником відповідача 2, та її представник позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених в запереченні, просили в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Правовідносини, за вимогами поданого позивачем до суду позову, стосуються звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу за кредитними договорами. Однак, при вирішенні даного спору судом застосовуються до даних правовідносин норми законодавства, що регулюють відповідальність спадкоємців за вимогами кредитора в межах спадкового майна. Судом встановлено, що 27.10.2006р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та СПД [PERSON] було укладено кредитну угоду №268М, за умовами якої позичальнику в рамках кредитної угоди визначено 50000 Євро для придбання автотранспорту, з виплатою 12% річних, терміном погашення за договорами про видачу траншів але не пізніше як до 26.10.2011 року. Договором про видачу траншу №268/1 від 27.10.2006 року сума траншу становить 50000Євро (а.с.27-34). До матеріалів справи та початку розгляду справи по суті пояснень та з'ясування обставин справи, позивачем договір застави транспортних засобів з метою забезпечення кредитних зобов'язань за угодою №268М, не був поданий, предметом спору за цивільним позовом визначені транспортні засоби за однією кредитною угодою №344М, зазначеною нижче. Подана позивачем на стадії дослідження доказів заява про уточнення позовних вимог зі зміною предмета спору, а саме інших транспортних засобів, не прийнята судом в порядку ст..31 ЦПК України. 12.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та СПД [PERSON] було укладено кредитну угоду №344М, за умовами якої позичальнику в рамках кредитної угоди визначено 85000 Євро для придбання автотранспорту, з виплатою 11% річних, терміном погашення за договорами про видачу траншів але не пізніше як до 11.11.2014 року. Договором про видачу траншу №344М від 12.07.2007 року сума траншу становить 65000Євро. Договором про видачу траншу №344М/2 від 10.06.2008 року сума траншу становить 5000Євро (а.с.35-46). Отже загальна сума траншів становить 70000Євро. З метою забезпечення кредитних зобов'язань за кредитною угодою №344М, 12.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та СПД [PERSON] було укладено договір застави чотирьох транспортних засобів згідно п.34.4, що є предметом даного позову та власністю заставодавця, а саме: 1) MAN 18.413 FLS, 2003 р.в., д.н.з.[NUMBER]; 2) SCHMITZ SPR 24, 2002 р.в., д.н.з.[NUMBER]; 3) MAN 19.463 FLТ, 1998 р.в., д.н.з.[NUMBER]; 4) SCHWARZMULLER SPA 3/Е, 1998 р.в., д.н.з.[NUMBER]. Вартість предмету застави визначено в сумі 694080грн. (а.с.47-50). За вимогами ст..572, 576-577 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Як слідує зі ст..589-591 цього ж кодексу, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Аналогічні норми наведені також в статтях 2, 20, 21 Закону України «Про заставу». Згідно розрахунку за договором №268М станом на 26.09.2013 року заборгованість позичальника становить 20675.58 Євро (а.с.10-14). Згідно розрахунку за договором №344М станом на 04.10.2013 року заборгованість позичальника становить 51706.14 Євро (а.с.10-14), за договором №344М/1 від 12.11.2007р. становить 11541.86 Євро (договір за цим номером та датою не надано позивачем до матеріалів справи, а тому такий розрахунок не є належним доказом заборгованості саме по цьому договору - а.с.19-22 та не може враховуватись судом в даній цивільній справі), за договором №344М/2 від 12.11.2007 року заборгованість позичальника становить 3827.41 Євро (а.с.23-26). [INFO] року позичальник та заставодавець [PERSON] помер, що посвідчується Свідоцтвом про смерть (а.с.54). 27.05.2011 року до першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори звернувся з претензією ПАТ КБ «ПриватБанк», на що була надана 31.05.2011р. відповідь про те, що заведена спадкова справа після смерті [PERSON], та повідомлено що спадкоємці не зверталися з заявою про прийняття спадщини, а при зверненні їм буде доведено до відома претензію банку (а.с.55). 09.04.2012 року [PERSON], як дружині [PERSON], було видане Свідоцтво про право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу подружжям (а.с.91-92). Дане спільне сумісне майно складається з: в т.ч. транспортного засобу - SCHMITZ SPR 24, 2002 р.в., д.н.з.[NUMBER]; SCHWARZMULLER SPA 3/Е, 1998 р.в., д.н.з.[NUMBER] (Свідоцтво зареєстроване державним нотаріусом за №1-390) та транспортного засобу - MAN 18.413 FLS, 2003 р.в., д.н.з.[NUMBER]; MAN 19.463 FLТ, 1998 р.в., д.н.з.[NUMBER] (Свідоцтво зареєстроване державним нотаріусом за №1-387). Отже, половина частки 4 транспортних засобів отримано дружиною померлого, як частка зі спільної сумісної власності подружжя. Інша ? частки чотирьох транспортних засобів успадковано [PERSON] (дружина) на 2/6 частки від 3/6 частки та [PERSON] (дочка померлого) на 1/6 частки від 3/6 частки, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2012 року (а.с.89-90), з врахуванням виданого вищезгаданого Свідоцтва одному з подружжя. Статтею 1282 ЦК врегульовано, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. При цьому, позивач звернувся до суду з вимогою на звернення стягнення на предмет застави - неподільного рухомого майна (який був обумовлений однією кредитною угодою №344М від 12.11.2007 року) в рахунок погашення боргу за двома кредитними угодами №344М від 12.11.2007 року та №268М від 27.10.2006 року, а не з вимогою задоволення вимог кредитора в межах спадкового майна у розмірі, який відповідає частці у спадщині спадкоємців. Як зазначено ст..1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, даною статтею визначено строк предявлення вимог до спадкоємців. У запереченні на позовні вимоги, відповідачі зазначили однією з підстав невизнання позову, пропущення такого строку позивачем. Позивачу було відомо про відкриття спадщини 31.05.2011 року, про що зазначалося вище. Як встановлено з матеріалів справи, 05.07.2013 року позивач також звернувся до відповідачів з листом-претензією, при цьому суми заборгованості в листі-претензії не відповідають розміру зазначеному в розрахунках поданих до позовної заяви (а.с.56-61), а з позовом до суду звернувся позивач аж 21.03.2014 року, про що свідчить штамп реєстрації позову (а.с.1). Тому, з врахуванням норм ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Окрім цього, позовні вимоги позову щодо вилучення та передання в заклад даного предмета застави, ключів та Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, до процедури звернення стягнення на заставне майно, яке розпочинається тільки після набрання рішенням законної сили, є передчасними та необґрунтованими. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1281, 1282, 572, 576-577,589-591 ЦК України, ст.. 2, 20, 21 Закону України «Про заставу»,

Outcome: dismissed