Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Вернум Банк» (далі - Позивач), в особі свого представника, 23 березня 2015 року звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач № 1), [PERSON] (далі - Відповідач № 2), про захист ділової репутації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року у мережі Інтернет за посиланням [INFO]/ під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO] з`явилася інформація щодо причетності посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» до вчинення кримінальних правопорушень, пов'язаних із діяльністю конвертаційних центрів. Позивач переконаний, що інформація поширена саме Відповідачем № 2, який на час опублікування статей, що містять вказану інформацію, займав посаду першого заступника Голови Державної фіскальної служби України. Позивач зазначив, що інформація розміщена в мережі Інтернет за вищезазначеними посиланнями є недостовірною, такою, що спричинила негативний вплив на ділову репутацію Позивача, і, як наслідок, призводить до погіршення діяльності банку в цілому. Просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію відомості щодо Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк», які були поширені [INFO] року о 15 год. 25 хв. на веб-сайті [INFO]/ у мережі Інтернет у статті під назвою «[INFO]»; визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію відомості щодо Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк», які були поширені [INFO] року о 15 год. 22 хв. на веб-сайті [INFO]/ у мережі Інтернет у статті під назвою «[INFO]»; зобов`язати Відповідача № 1 спростувати вказану інформацію у той самий спосіб, у який вона булла поширена протягом 15 днів з дня набрання чинності рішенням суду законної сили, а також відшкодувати судові витрати, пов`язані із розглядм справи. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримала, позовні вимоги просила суд задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача № 1 у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити у повному обсязі. Свою позицію аргументувала тим, що офіційна інформація Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) розміщується на офіційному веб-порталі ДФС України та розсилається у засоби масової інформації із офіційної адреси прес-служби ДФС України press@sfs.gov.ua. Зазначила, що за період лютий-березень 2015 року на веб-порталі ДФС України було розміщено два інформаційних повідомлення за інформацією Головного оперативного управління щодо припинення діяльності конвертаційних центрів: [INFO]. Представник Відповідача № 1 наголосила на тому, що інформація, про яку зазначено у позовній заяві ПАТ «Вернум банк», на веб-порталі ДФС України не розміщувалася та у засоби масової інформації не розсилалася. До того ж, представник Відповідача № 1 зауважила, що при зверненні до суду із зазначеним позовом, Позивачем не враховано вимоги пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оскільки Позивачем не встановлено належного співвідповідача у даній справі, зокрема, власників веб-сайтів, на яких поширена оспорювана інформація. Крім того, на думку, представника Відповідача № 1, Позивачем не доведено в чому саме полягає порушення його особистих немайнових прав внаслідок поширення оспорюваної інформації. За таких обставин, вважає позов безпідставним та необґрунтованим. У судовому засіданні представник Відповідача № 2, позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити повністю. Суду пояснив, що [PERSON] спілкується виключно українською мовою, а спірна інформація розміщена на веб-сайтах в мережі Інтернет та поширена російською мовою. Крім того, представник Відповідача № 2 зауважив, що позовних вимог до [PERSON] Позивачем не заявлено. До того ж, [PERSON] не може спростувати інформацію, яку Позивач вважає недостовірною, оскільки Позивачем не надано достатньо належних доказів, що саме [PERSON] розповсюджував вказану інформацію і на даний момент Відповідач № 2 у Державній фіскальні службі України не працює, тому спростувати інформацію у спосіб визначений Позивачем не вбачається за можливе. Серед іншого, представник Відповідача № 2 звернув увагу суду на ті обставини, що зі змісту інформації, розміщеної за наступними посиланнями в мережі Інтернет: [INFO], [INFO], вбачається, що у справах щодо причетності посадових осіб, у тому числі, Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» до вчинення кримінальних правопорушень, пов'язаних із діяльністю конвертаційних центрів, проводиться досудове розслідування, відсутня констатація фактів, адже здійснюється перевірка, до того ж, інформація про здійснення кримінального провадження не є поширенням недостовірної інформації. Вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача № 1 та представника Відповідача № 2, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За змістом частини першої статті 200 Цивільного кодексу України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Судом встановлено, що [INFO] року у мережі Інтернет за посиланням [INFO]/ під назвою «[INFO]» за посиланням [INFO] з`явилася інформація щодо причетності посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Вернум Банк» до вчинення кримінальних правопорушень, пов'язаних із діяльністю конвертаційних центрів. На думку Позивача, вказана інформація була поширена [PERSON], який на той час обіймав посаду першого заступника Голови Державної фіскальної служби України. Суд критично оцінює та не приймає позицію Позивача, з огляду на наступне. Як встановлено судом, офіційна інформація Державної фіскальної служби України розміщується на офіційному веб-порталі Державної фіскальної служби України та розсилається у засоби масової інформації із офіційної електронної адреси прес-служби Державної фіскальної служби України press@sfs.gov.ua. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року на офіційному сайті Державної фіскальної служби України http://sfs.gov.ua/ було розміщено інформацію наступного змісту: «Протягом січня 2015 року оперативними підрозділами Державної фіскальної служби України припинено протиправну діяльність 5 конвертаційних центрів. Сума проконвертованих ними коштів склала 560,7 млн. грн., збитки - понад 94 млн. грн. Крім того, проведено документальні перевірки 86 підприємств реального сектору економіки - користувачів послуг конверт центрів. За їх результатами донараховано 48,7 млн. грн., платежів, з яких 40,6 млн. грн. вже стягнуто до бюджету». Вказана інформація була надана прес-службою Державної фіскальної служби України. Крім того, [INFO] на офіційному сайті Державної фіскальної служби України http://sfs.gov.ua/ було розміщено інформацію наступного змісту: «З початку 2015 року оперативними підрозділами Державної фіскальної служби припинено протиправну діяльність 12 конвертаційних центрів, якими було проконвертовано 1,9 млрд. грн. Сума збитків, нанесених державі їх діяльністю, склала 328,6 млн. грн. Крім того, оперативними підрозділами ДФС було ініційовано документальні перевірки 142 підприємств реального сектору економіки - користувачів послуг конверт-центрів, ліквідованих у 2015 році та минулих роках. За результатами проведених перевірок донараховано 78,5 млн. грн., платежів, з яких 77,5 млн. грн. вже стягнуто до бюджету». Вказана інформація була надана прес-службою Державної фіскальної служби України. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що інформація стосовно діяльності конвертаційних центрів, офіційно надана та розміщена Державною фіскальною службою України, не містить відомостей про причетність посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Вернум банк» до діяльності конвертаційних центрів. Відповідно до абзацу 1 пункту 9, абзаців 1-4 пункту 12, абзацу 1 пункту 15, пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) ( 1618-15 ). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК (1618-15) в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями статті 277 ЦК (435-15) і статті 10 ЦПК (1618-15) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частин 1 та 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги вищенаведене, аналізуючи фактичні обставини справи, оцінюючи доводи сторін в обґрунтування своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що інформація розміщена за наступними посиланнями [INFO], [INFO] була поширена саме Відповідачами. Оскільки доводи Позивача ґрунтуються на припущеннях, що не можуть бути належними доказами у справі, позов є таким, що задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, на підставі статей 200, 201 Цивільного кодексу України, абзацу 1 пункту 9, абзаців 1-4 пункту 12, абзацу 1 пункту 15, пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed