Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, далі ПАТ КБПриватБанк звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ КБПриватБанк та відповідачем було укладено кредитний договір від 29 липня 2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31 січня 2017 року заборгованість відповідача по кредитному договору складає 19104 грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2783 грн. 14 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 15173 грн. 69 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 897 грн. 84 коп. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 19104 грн. 67 коп. та судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.3) Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином через оголошення у пресі про що свідчить оголошення у газеті «Сумщина» від 23.03.2017 року за №20325 (а.с. 32). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що між ПАТ КБПриватБанк та [PERSON] було укладено договір від 28 липня 2008 року на встановлення кредитного ліміту за платіжною карткою, який складається з анкети заяви та Умов та правил надання банківських послуг, що становлять кредитний договір (а.с.9, 10, 11-16 ). Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір (а.с. 9). Згідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с.15). Згідно п. 6.5, 6.6 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку невиконання зобовязань по Договору, на вимогу Банка виконати зобовязання по поверненню Кредиту (а.с.14). Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання договору від 28 липня 2008 року. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обовязки, які вони врегулювали договором від 28 липня 2008 року. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] заборгованість станом на 31 січня 2017 року становить 19104 грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2783 грн. 14 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 15173 грн. 69 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 897 грн. 84 коп. (а.с.6-8). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорював договір позики, укладений між ПАТ КБПриватБанк та ним, не надав суду доказів, що кредитний договір укладений відповідачем проти його справжньої волі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач не надав доказів того, що він договір не укладав, не отримував кредитний ліміт на платіжну картку, не отримував грошові кошти, своєчасно та в повному обсязі виконував умови договору та не надав доказів про відсутність заборгованість чи про заборгованість у меншому розмірі. З указаного розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач не погасив узятий ним кредит, не сплатив відсотків, а тому відповідно до зазначених вище норм цивільного законодавства ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ ПриватБанк. Суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 28 липня 2008 року на встановлення кредитного ліміту за платіжною карткою в сумі 19104 грн. 67 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2783 грн. 14 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 15173 грн. 69 коп., штраф (фіксована частина) - 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 897 грн. 84 коп., яка виникла станом на 31 січня 2017 року та яка заявлена позивачем в позовній заяві. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, які позивач зазначає в сумі 1600 гривень, як витрат на сплату судового збору, які підтверджуються квитанцією (а.с.22), суд виходить з того, що згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат відносяться витрати, повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та положення ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути документально підтверджені судові витрати по справі в сумі 630 грн. за розміщення оголошення в газеті «Сумщина» (а.с. 32, 33, 35). Відповідно до ст. ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3,4, 10, 11, 14, 57, 60, 74, 88, 158, 197, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України,-

Outcome: approved