Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року на суму 4524,39 дол. США, яка складалася з: заборгованості по поверненню кредитних коштів - 4146,06 дол. США, заборгованості за нарахованими процентами - 378,33 дол. США, пені за невиконання зобовязань - 4156,97 грн. та штрафу - 5000,00 грн., обґрунтувавши свої вимоги тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року, згідно якого позичальнику банком була відкрита відновлювальна кредитна лінія з лімітом кредитування 9000,00 дол. США і 17.07.2008 року та 19.09.2008 року позичальник отримав у банку готівку 7000,00 дол. США та 1000,00 дол. США, через порушення умов кредитного договору позичальник станом на 05.02.2015 року мав заборгованість за вказаним кредитом на зазначені вище суми. Представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», діючий за довіреностями №10/15-02 від 22.01.2015 року та №10/15-04 від 16.06.2015 року (Т.1 л.с.62,122,310, Т.2 л.с.46,82) позовні вимоги збільшив шляхом подачі уточнення до позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року, станом на 24.07.2015 року, а саме: заборгованості по поверненню кредитних коштів в сумі 4146,06 дол. США, заборгованості за нарахованими процентами 641,08 дол. США, пені 594,04 дол. США та 5000,00 грн. штрафу та просив суд стягнути з відповідачів вказану заборгованість в солідарному порядку, оскільки банком [PERSON] надано кредит в сумі 8000,00 дол. США, але через невиконання умов цього договору виникла заборгованість, яку боржник добровільно не сплачує, тому просив суд стягнути з позичальника заборгованість достроково. Також представник позивача зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] не визнав, при цьому пояснив, що банком не було порушено право [PERSON], як споживача фінансових послуг. [PERSON] з умовами споживчого кредитування був ознайомлений в повному обсязі, після чого з ним був укладений кредитний договір, примірник якого був отриманий [PERSON], що підтверджується відповідним підписом в договорі. З додатками №1 та №2 до кредитного договору [PERSON] був також ознайомлений. [PERSON] надала згоду на отримання [PERSON] кредиту в ПАТ «Банк Форум» на умовах зазначених в кредитному договорі, що також підтверджується її особистим підписом. Щодо посилання [PERSON] стосовно незаконного надання банком споживчого кредиту в іноземній валюті, вважав його необґрунтованим, оскільки ПАТ «Банк Форум» був зареєстрованим в установленому законом України порядку, мав державне свідоцтво про реєстрацію, банківську ліцензію та дозвіл на право здійснення банківських операцій. Підстав для задоволення зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] він не вбачав. Також вважав, що посилання представника відповідачів [PERSON] на те, що [PERSON] не отримував другий транш кредиту в сумі 1000,00 дол. США, є безпідставними, оскільки це підтверджується витягом з особового рахунку та витягами з електронної бази даних заявок та меморіальних ордерів, згідно яких [PERSON] отримав кредит в сумі 8000,00 дол. США. Крім того, в період з серпня 2008 року по грудень 2014 року [PERSON] сплачував кошти на погашення кредиту та процентів з розрахунку кредиту 8000,00 дол. США. На останнє судове засідання представник позивача в судове не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (Т.3 л.с.293). Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не зявлявся, на останнє судове засідання зявився, при цьому пояснив, що позов він визнав частково, а саме, визнав позовні вимоги щодо стягнення заборгованості виходячи з суми кредиту 7000,00 дол. США, які він отримав у банку. Кредитні кошти в сумі 1000,00 дол. США він не отримував, а тому з сумою заборгованості, яка зазначена в позові він не згодний. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судові засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи (розписка, Т.3 л.с.291), також подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (Т.1 л.с.108, 167). Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON], діючий на підставі довіреностей № б/н від 20.03.15 року та № б/н від 07.05.2015 року (Т.1 л.с.138,253), в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» не визнав, пояснивши це тим, що на момент укладання договору відповідачі не були обізнані щодо істотних умов договору, а саме, щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобовязань за кредитним договором, їм не було надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Також пояснив, що [PERSON] отримував кредитні кошти в сумі 7000,00 дол. США, 1000,00 дол. США [PERSON] не отримував і у банка відсутній касовий документ, який підтверджував те, що [PERSON] отримав 1000,00 дол. США. Підтримав вимоги, заявлені в зустрічних позовах [PERSON] та [PERSON] та просив суд визнати недійсними кредитний договір №0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року та договір іпотеки від 11.07.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» та визнати недійсним договір поруки №0430/08/17-CLNv/S-1 від 11.07.2008 року, укладений між банком та [PERSON]. В судовому засіданні було встановлено, що 11.07.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] був укладений кредитний договір 0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року (Т.1 л.с.7-10), згідно якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 9000,00 дол. США, строком до 10.07.2018 року. Згідно додатку №1 до кредитного договору визначено ліміт кредитування з лютого 2010 року по липень 2018 року. Зобовязання щодо надання відповідачу кредитних коштів позивач виконав в повному обсязі, надав позичальнику кредит в сумі 8000,00 дол. США, що підтверджується: копією заяви на видачу готівки №15710 від 17.07.2008 року (Т.1 л.с.25), згідно якої видно, що [PERSON] було видано 7000,00 дол. США, зміст операції: видача коштів з поточного рахунку відповідно до кредитного договору 0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року; витягом з електронної бази даних заяви на видачу готівки №18757 від 19.09.2008 року (л.с.31, Т.2), згідно якої видно, що [PERSON] було видано 1000,00 дол. США, зміст операції: видача коштів з поточного рахунку відповідно до кредитного договору 0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року (оригінали заявок на видачу [PERSON] кредитних коштів в сумі 8000,00 дол. США в банку не збереглися, оскільки були знищені через те, що термін зберігання касових документів скінчився, акти знищення, Т.2 л.с.114-116, Т.3 л.с.8-13); виписками по особовим рахункам, а саме: - згідно виписки по особовим рахункам за 17.07.2008 року (Т.1 л.с.144), [PERSON] було перераховано 7000,00 дол. США, призначення платежу: надання кредиту [PERSON] відповідно до кредитного договору №0430/08/17-CLNv від 11.07.2008 року; - згідно виписки по особовим рахункам за 19.09.2008 року (Т.1 л.с.144), [PERSON]М було перераховано 1000,00 дол. США, призначення платежу: надання кредиту [PERSON] відповідно до кредитного договору №0430/08/17-CLNv від 11.07.2008 року. Згідно виписки по особовим рахункам за період з 17.07.2008 року по 19.09.2008 року (Т.1 л.с.241-242,246-247) [PERSON] було перераховано коштів на загальну суму 8000,00 дол. США. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 8000,00 дол. США підтверджується також меморіальними ордерами №15683 від 17.07.2008 року та №18750 від 19.09.2008 року (Т.1 л.с.239,240,245, Т.2 л.с.29,30), згідно яких: - 17.07.2008 року [PERSON] було перераховано 7000,00 дол. США, призначення платежу: надання кредиту [PERSON] відповідно до кредитного договору №0430/08/17-CLNv від 11.07.2008 року; - 19.09.2008 року [PERSON] було перераховано 1000,00 дол. США, призначення платежу: надання кредиту [PERSON] відповідно до кредитного договору №0430/08/17-CLNv від 11.07.2008 року. При цьому, встановлено, що номера та дати меморіальних ордерів цілком співпадають з номерами підтверджуючих документів на проведення банківських операцій вказаних у виписці по особовим рахункам за період з 17.07.2008 року по 19.09.2008 року, згідно яких [PERSON] було перераховано та видано кредитних коштів на загальну суму 8000,00 дол. США. Вказані вище докази суд визнає належними і допустимими доказами, на підставі ст.ст.58,59 ЦПК України. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ч.1 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, з огляду на викладене, слід зазначити, що банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредитні кошти в сумі 8000,00 дол. США, а відповідач у справі [PERSON] не виконав свої зобовязання по кредитному договору, останній платіж по кредиту [PERSON] здійснив в грудні 2014 року. Відповідно до ст. 1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому заборгованість по поверненню кредитних коштів підлягає стягненню достроково в сумі 4146,06 дол. США, оскільки [PERSON] не виконував умови кредитного договору. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно п.1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5% річних. Згідно п.2.4 кредитного договору проценти за користування кредитними кошами сплачуються позичальником згідно п.2.6 цього договору. Несплата позичальником процентів в терміни, встановлені в п.2.6 цього договору дати, є підставою для вимоги банку про дострокове повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для звернення банком стягнення на заставлене майно. Згідно п.2.6 кредитного договору проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту на рахунок, зазначений в договорі, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів. Згідно п.3.3.2 кредитного договору повертати кредитні кошти, згідно з п.2.3 цього договору. Не пізніше строку, визначеного п.1.2 цього договору, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Відповідач у справі [PERSON] зобовязання по сплаті процентів, передбачені вказаним вище договором, не виконував, а тому слід стягнути з нього заборгованість за нарахованими процентами в сумі 641,08 дол. США. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.3.2.6 кредитного договору банк має право стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору. Згідно п.4.1. кредитного договору за несвоєчасне та часткове повернення кредитних коштів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплати процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Отже, суд вважає, що за невиконання вказаних вище умов договору [PERSON] повинен сплатити пеню в межах річного строку позовної давності в сумі 15931,01 грн. (згідно курсу НБУ, станом на 16.02.2015 року, складає 26,818080 грн. за 1 дол. США). Позивач просив стягнути з відповідачів пеню в доларовому еквіваленті, але суд вважає, що пеня повинна обчислюватися в гривневому еквіваленті. Оскільки, відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Згідно п.3.3.7 кредитного договору позичальник зобовязаний протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях. Згідно п.4.4 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п.3.3 (крім п.3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000,00 грн.. Як було встановлено в судовому засіданні позичальник в 2014, 2015 році не страхував предмет застави, а тому повинен сплатити банку штраф в розмірі 5000,00 грн.. Таким чином, станом на 24.07.2015 року, згідно розрахунку (Т.2 л.с.37-39) за відповідачем по укладеному з ПАТ «Банк Форум» договору №0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року рахується заборгованість, яка складається з: - заборгованості по поверненню кредитних коштів - 4146,06 дол. США; - заборгованості за нарахованими процентами 641,08 долари США; - пені за невиконання зобовязань 15931,01 грн. згідно курсу НБУ 26,818080 грн. за 1 дол. США, станом на 16.02.2016 року, на день ухвалення рішення суду; - штрафу - 5000,00 грн.. В забезпечення повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки був укладений договір поруки №0430/08/17-CLNv/S-1 від 11.07.2008 року (Т.1 л.с.18), згідно якого відповідач [PERSON] прийняла на себе зобовязання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року. Згідно статті 553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст.554 ч.ч.1,2 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п.2.1. договору поруки поручитель зобовязується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобовязань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиції (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором. Відповідно до п.1.2. вищевказаного договору поруки, вказані зобовязання поручителя перед банком є безумовними і ніяких умов, крім передбачених цим договором, не потребують. Згідно п.2.2. вищезгаданого договору поруки поручитель зобовязується відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та своїм майном. Згідно п.3.1. договору поруки у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору та цьому договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Отже, оскільки [PERSON] не виконує умови кредитного договору, а саме, не сплачує кредитні кошти, передбачені п.п.2.5, 2.6 кредитного договору, то поручитель [PERSON] повинна відповідати перед ПАТ «Банк Форум», як солідарний боржник. Також в забезпечення повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки відповідач [PERSON] 11.07.2008 року уклав з банком іпотечний договір (Т.1 л.с.16-17), згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою в смт. Ямпіль, вул. Куйбишева, 18, Сумської області та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ямпільською районною державною нотаріальною конторою 23.11.2007 року за р.№2215, зареєстрованого в КП «Глухівське БТІ» 04.12.2007 року за №1611, книга №15 «а», зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 20925961 від 15.04.2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Глухівське БТІ» №18506010. Щодо вимог заявлених [PERSON] у зустрічному позові до ПАТ «Банк Форум» про визнання кредитного договору №0430//08/17-CLNv від 11.07.2008 року та договору іпотеки від 11.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» недійсними, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. ПАТ «Банк Форум» на підставі Статуту, Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, Банківської ліцензії №62, виданої Національним Банком України 03.12.2001 року, а також на підставі Дозволу №62-2, виданого Національним Банком України 01.04.2004 року та додатку до Дозволу №62-3 має право на здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (Т.1 л.с.26-30). Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної із сторін кредитного договору. Також судом було встановлено, що ПАТ «Банк Форум» відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням кредитного договору надав письмово повідомлення про умови споживчого кредитування, що зазначено і в п.п. 7.2, 7.7 кредитного договору. Кредитний договір між сторонами був укладений в письмовій формі і підписаний сторонами добровільно, в т.ч. і [PERSON], який погодився на ті умови, які були передбачені договором, несправедливих умов в договорі не встановлено. Надання кредиту в іноземній валюті не є підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки валюту кредитування [PERSON] вибрав самостійно та на власний розсуд, а ПАТ «Банк Форум» мав право згідно ліцензії надавати кредит в іноземній валюті. Крім того, відповідно до п.7.3 кредитного договору, вказаний договір набрав чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Посилання позивача в зустрічному позові на ст.652 ЦК України, щодо істотної зміни обставин, які можуть бути підставою для розірвання кредитного договору, суд не може прийняти це до уваги, оскільки в зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд вказаний договір визнати недійсним, а вказана вище стаття цивільного закону вказує на істотні обставини, які можуть бути підставою для розірвання договору. Крім того, суд зазначає, що саме по собі зростання (коливання) курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Щодо визнання договору іпотеки недійсним, то ні в зустрічній позовній заяві, ні в судовому засіданні, а ні [PERSON], ні його представник [PERSON] не посилалися на підстави визнання договору іпотеки недійсним і в судовому засіданні ці підстави також не були встановлені. Також суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Банк Форум» про визнання договору поруки №0430/08/17-CLNv/S-1 від 11.07.2008 року недійсним, не підлягає задоволенню з наступного. Як було зазначено вище, що ПАТ «Банк Форум» мав право на видачу кредиту в іноземній валюті, що підтверджується наявністю в нього ліцензії на здійснення валютних операцій. Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом на незаконність зазначення ціни кредитного договору та того, що кредитний договір носить дискримінаційний характер, а також посилання на статті Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає їх безпідставними, оскільки [PERSON] не є стороною за кредитним договором, а є поручителем, який забезпечує виконання обовязків боржника за його зобовязаннями. Згідно договору поруки від 11.07.2008 року (Т.1 л.с.18) [PERSON] виступила як поручитель перед банком за виконання позичальником кредитних зобовязань та підписала зазначений договір, тобто надала згоду на отримання [PERSON] кредиту в ПАТ «Банк Форум» і зобовязалася у разі невиконання боржником основного зобовязання, забезпеченого порукою, виконати борг боржника замість останнього. Також посилання [PERSON] на те, що вона не була обізнана щодо істотних умов кредитування, суд не може прийняти це до уваги, оскільки згідно п.п. 7.2, 7.7 Кредитного договору [PERSON] був обізнаний з умовами кредитування, а вона при укладанні кредитного договору між банком та [PERSON] виступала поручителем, а тому приписи кредитного договору на її, як поручителя, не розповсюджуються. Твердження відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про те, що [PERSON] не отримував кредитні кошти в сумі 1000,00 дол. США, суд не може прийняти це до уваги, оскільки вважає, що докази, які надані до суду, а саме: виписки з особових рахунків, меморіальні ордери, витяг з електронної бази даних заяви на видачу готівки від 19.09.2008 року підтверджують факт отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 1000,00 дол. США і ці докази суд визнав належними і допустимими. Крім того, [PERSON] сплачував кредитні кошти, виходячи з загальної суми отриманих коштів, а саме: суми 8000,00 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості та квитанціями про сплату [PERSON] кредиту, тобто [PERSON] визнавав обсяг відповідальності перед банком та протягом 6 років сплачував кредитні кошти з отриманої суми кредиту, саме з 8000,00 дол. США. Письмових чи усних звернень до банку за весь період сплати кредиту з 2008 року по 2014 рік, з цього приводу, до банку не надходило. А тому, пояснення [PERSON], які він давав на першому та останньому судових засіданнях, з приводу того, що він не отримував кредитних коштів в сумі 1000,00 дол. США є надуманими, оскільки протирічать всім зібраним у справі доказам. Відповідно до ст.147 ч.6 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Висновок судової економічної експертизи №940 від 15.12.2015 року суд не може покласти в основу рішення як достовірний доказ, оскільки вважає, що отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 1000,00 дол. США підтверджено випискою по особовому рахунку на перерахування йому коштів, витягом з електронної бази даних заяви на видачу готівки, меморіальним ордером, які судом визнані належними та допустимими доказами, а експерт у своєму висновку не дав вичерпної відповіді на перше питання щодо правильності розрахунку заборгованості наданого банком кредиту і у висновку зазначив, що відповідь на це питання потребує правової оцінки суда і виходить за межі компетенції судового експерта. Відповідь експерта на друге питання висновку, суд також не може прийняти до уваги як доказ, оскільки факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 8000,00 дол. США, як було зазначено вище, підтверджено виписками з особових рахунків, витягами з заявок на видачу готівки з електронної бази даних, меморіальними ордерами, а розрахунок заборгованості з суми 7000,00 дол. США експертом був зроблений не з всієї отриманої суми кредиту. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» п.12, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Представник позивача просив суд стягнути заборгованість з відповідачів в іноземній валюті в солідарному порядку. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved