Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору від 04.04.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2016 року має заборгованість у загальній сумі 39004,84 грн., яка складається з наступного: 9587,26 грн. - заборгованість за кредитом, 26122,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1200,00 грн. - заборгованість по пені та комісії, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1845,47 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмові заперечення на позов, в яких просила розглянути справу без її участі та позовні вимоги не визнала. Зазначила, що позивач не ознайомлював її з Умовами та правилами надання банківських послуг, в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутні підписи сторін, дата підписання заяви щодо отримання кредиту, а також дата нарахування коштів на картку не відповідають датам, які вказані у позовній заяві. Також відповідач просила застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин і вказала, що на її думку строк позовної давності починає обчислюватися з 03.04.2008 року. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до заяви, датованої відповідачем 03.04.2007 року, [PERSON] отримала кредитний ліміт на кредитну картку «Універсальна» в сумі 500 грн. із відсотковою ставкою в розмірі 3 % на місяць, тобто 36 % на рік, та виразила згоду із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Підпис працівника банку в заяві датований 04.04.2008 року. Відповідно до змісту вищевказаної заяви при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, у зв'язку із чим банк буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Згідно розрахунку заборгованості за вищенаведеним договором, відповідач станом на 30.06.2016 року, на думку позивача, має заборгованість у загальній сумі 39004,84 грн., яка складається з наступного: 9587,26 грн. - заборгованість за кредитом, 26122,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1200,00 грн. - заборгованість по пені та комісії, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1845,47 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд вважає обґрунтованими твердження представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 9587,26 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується виписками з карткового рахунку відповідача, які співпадають із відомостями, вказаними у розрахунку заборгованості в частині збільшення кредитного ліміту та фактичного отримання відповідачем сум кредиту. Зокрема останній раз кредитні кошти були отримані відповідачем 27.05.2014 року в сумі 525 грн. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до змісту підписаної обома сторонами заяви банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Вказане право в частині збільшення кредитного ліміту було використане банком неодноразово, що підтверджується виписками з карткового рахунку відповідача та довідкою про зміну умов кредитування. У зв'язку із викладеним заперечення відповідача щодо наявності між сторонами угоди лише щодо надання кредиту в сумі 500 грн. є неспроможними. Суд також звертає увагу, що відповідачем неодноразово сплачувалися суми в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором, зокрема в розмірі 600 гривень 28.10.2014 року, в розмірі 400 гривень 20.11.2014 року тощо, що підтверджується виписками з карткового рахунку відповідача та розрахунком суми боргу. Отже в розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту неодноразово переривався і станом на час подання позову до суду трирічний строк позовної давності щодо стягнення основної суми заборгованості не сплив. Разом з тим, суд не може погодитися із правомірністю підвищення відсоткової ставки за спірним договором, правомірністю нарахування додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом, а також суд не може погодитися із наявністю підстав для стягнення нарахованих відповідачу пені та штрафів, з огляду на таке. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд звертає увагу, що Умови та Правила надання банківських послуг, які є окремим письмовим документом, відповідачем не підписані, а отже такі Умови та Правила не є частиною кредитного договору укладеного між сторонами. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови та Правила надання банківських послуг в редакції, що передбачає можливість підвищення Банком відсоткової ставки за спірним договором та можливість нарахування Банком додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Більш того, Банком до суду надані дві різних редакції Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем та зі змісту яких неможливо встановити їх приналежність до кредитного договору, укладеного між сторонами. Посилання Банку на те, що відповідач підписала заяву від 21.02.2012 року та приєдналася до оновлених Умов та Правил надання банківських послуг є необґрунтованими в аспекті спірних правовідносин, адже в заяві від 21.02.2012 року відсутні будь-які відсилки до кредитного договору, укладеного між сторонами 04.04.2008 року. Така заява не може вважатися частиною вищевказаного кредитного договору. Аналогічні правові позиції щодо того, чи є частиною кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року по справі № 6-240цс14 та від 10.06.2015 року по справі № 6-698цс15. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню відсоткова ставка, яка дорівнює розміру 36 % річних протягом всього строку існування заборгованості, адже заява про умови кредитування, яка була підписана відповідачем, містить саме такий розмір відсотків та не містить умов про можливість збільшення або зменшення Банком розміру відсотків, а також не містить умов щодо нарахування додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Визначаючи розмір заборгованості зі сплати відсотків суд враховує, що згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача зі сплати тіла кредиту в розмірі 9587,26 грн. оформилася 27.05.2014 року, а заборгованість зі сплати відсотків почала утворюватися та вже не зникала (повністю не погашалася) з 27.05.2014 року. Отже, в період з 27.05.2014 року до 30.06.2016 року, тобто за 25 місяців, відповідачу із розрахунку 36 % на рік (3 % на місяць) має бути нараховано суму відсотків на залишок заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7190,50 грн. (9587,26 грн. заборгованості за тілом кредиту помножити на 3 % на місяць = 287,62 грн., які слід помножити на 25 місяців). В період з 27.05.2014 року відповідачем були здійснені платежі з метою виконання своїх кредитних зобов'язань на загальну суму 3848 (100 + 600 + 400 + 148 + 2600) грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем, тобто фактично визнається позивачем. Із наданого позивачем розрахунку також вбачається, що частина вказаних сум була незаконно зарахована позивачем в рахунок погашення заборгованості зі сплати пені, яка була нарахована Банком всупереч вимог статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На думку суду, за відсутності законно нарахованих сум неустойки або комісії, вказані суми в першу чергу підлягали зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками, що відповідає черговості зарахування сум погашення зобов'язань за кредитними договорами, яка звичайно встановлюється у подібних договорах (ст. 526 ЦК України). Таким чином, остаточна сума заборгованості зі сплати відповідачем відсотків за користування кредитом станом на 30.06.2016 року має складати суму в розмірі 3342,50 грн. (7190,50 грн. - 3848 грн.) Саме в такому розмірі слід задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом. В письмових поясненнях представник позивача вказав, що сума заборгованості «за пенею та комісією», яку просить стягнути Банк, складається виключно з сум пені. З розрахунку суми заборгованості вбачається, що вказана сума пені виникла в період з 31.07.2015 року. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р м. Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Враховуючи викладене, а також те, що станом на час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, то суд вважає, що пеня за період з 14 квітня 2014 року в сумі 1200 грн., яка була нарахована на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню з відповідача не підлягає. Суд також враховує, що вказана позивачем у розрахунку сума процентної складової штрафу дорівнює 5 (п'яти) відсоткам загальної суми інших складових заборгованості, які на думку позивача існували станом на 30.06.2016 року (9587,26 + 26122,11 + 1200,00) х 0,05 = 1845,47 грн.) і фіксована складова суми штрафу в сумі 250 грн. у відповідності до умов договору, укладеного між сторонами, нараховується разом із процентною складовою суми заборгованості. Отже, суд робить висновок про те, що фіксовані та процентні суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 30.06.2016 року, тобто в період проведення антитерористичної операції, а отже такі суми штрафу стягненню з відповідача не підлягають. Таким чином, факти викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє часткове підтвердження в ході судового засідання, є частково достовірними та частково обґрунтованими, а тому суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню в загальній сумі 12929,76 грн., яка складається за наступного: 9587,26 грн. - заборгованість за кредитом, 3342,50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 10.08.2016 року про сплату судового збору в сумі 1378,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 33,15 % відсотків позовних вимог (12929,76 грн. від 39004,84 грн. складає 33,15 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 456,81 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1378,00 грн. х 33,15% / 100).

Outcome: partial