Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 15 травня 2018 року звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту без номеру від 04.07.2011 року відповідач отримав кредит в сумі 7700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжнку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач виконував свої зобов`язання неналежним чином, станом на 31 березня 2018 року у нього виникла заборгованість за договором в сумі 80955 грн. 71 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6422 грн. 54 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 66701 грн. 95 коп., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом в сумі 3500 грн., а також штрафів як фіксованої частини в розмірі 500 грн. і як процентної складової в сумі 3831 грн. 22 коп. В позові позивач просить про стягнення з відповідача означеної заборгованості, а також судового збору в сумі 1762 грн., попередньо оплаченого позивачем. Ухвалою судді від 04.06.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містять прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить відзив на позов з запереченнями, звернувся і відповідач. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність учасників справи. З письмового відзиву відповідача випливає, що позивачем пропущено давність звернення до суду за захистом права, а про визнання поважності причин пропущення позивач не просить у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Підставою для залишення позову без задоволення є застосування давності до вимог про виконання окремих зобов`язань, а саме: щомісячних платежів, які входять до обсягу основного зобов`язання. В силу кредитного договору сторони дійшли згоди про погашення заборгованості за кредитом за кожний вид зобов`язання. Оскільки відповідач припинив виконувати свої зобов`язання ще в квітні 2015 року, зробивши останній платіж 27 березня 2015 року, давність пред`явлення вимог про стягнення заборгованості позивачем пропущена. А так як сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, просить застосувати положення закону про давність звернення до суду за захистом права та відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 4 липня 2011 року сторони уклали договір кредиту без номеру, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 7). Станом на 31 березня 2018 року у нього виникла заборгованість за договором в сумі 80955 грн. 71 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 6422 грн. 54 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 66701 грн. 95 коп., заборгованості по пені та комісії за користування кредитом в сумі 3500 грн., а також штрафів як фіксованої частини в розмірі 500 грн. і як процентної складової в сумі 3831 грн. 22 коп. (а. с. 5-6). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, розрахунок заборгованості, графік погашення заборгованості, копія банківської ліцензії від 05.10.2011 року вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Між тим суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позивача, виходячи з таких міркувань. За змістом ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю в три роки, перебіг якого починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, а згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору сторони домовилися про прийняття кредитодавцем від позичальника щомісячних чергових платежів, які утворюють загальне зобов`язання, в період з 17 по 23 число кожного місяця. Відповідно до положень «Умов та правил надання банківських послуг», які є невід`ємною частиною договору, договір між сторонами є договором приєднання, позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності відповідно до частини п`ятої\~ ст. 261 ЦК України \~за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення грошових коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Наведене означає, що лише під час дії договору сторони можуть здійснювати свої права, передбачені змістом договору. Як вже зазначено, зміст зобов`язань позичальника за договором кредитування полягає в обов`язку як повернути кредитні кошти, так і сплатити проценти за користування кредитом під час дії договору. Як встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору сторони домовилися про прийняття кредитодавцем від позичальника щомісячних чергових платежів, які утворюють загальне зобов`язання, не пізніше двадцять п`ятого числа кожного місяця, що означає порушення права кредитодавця з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу (а. с. 8). Виходячи з викладеного, початок давності для стягнення цих платежів слід обчислювати з моменту (наступного за днем чергового платежу дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення грошових коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За змістом ч. 2. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Судом встановлено, що останній платіж за договором між сторонами відповідач здійснив 27 березня 2015 року (а. с. 6), тоді як за умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» строком внесення щомісячних платежів є період до 25 числа кожного місяця, що слідує за звітним. (а. с. 8). Наведене означає наявність у фінансової установи права звернутися з позовом про повернення вартості невиконаних зобов`язань за договором в сумі, що утворює ціну позову, не пізніше 26 квітня 2018 року (26 квітня 2015 року як день порушення зобов`язання зі сплати чергового платежу + 3 роки давності звернення до суду). Як зазначено судом, цей позов поданий 15 травня 2018 року, тобто з пропуском встановленої законом давності звернення до суду. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції) і чиї рішення в силу ч. 10 ЦПК України є джерелом права, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності. У зв`язку з викладеним, виходячи з принципів диспозитивності і змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що позивач не довів ґрунтовності стягнення належних за договором коштів в сумі, що утворює ціну позову, відомостей про заборгованість з урахуванням давності пред`явлення вимог, яка не переривалася, суду не надав, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

Outcome: dismissed