Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 17086,56 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.02.2008 року [PERSON]отримав кредит у розмірі 606,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У позові в новій редакції позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом позивача у заяві. При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач надав кредит, а позичальник зобовязаний відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії. Позивач також зазначає, що відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт (відповідач) дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач, на думку позивача, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Станом на 26.12.2017 року за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість у розмірі 17086,56 грн., яка складається з наступного: 386,70 грн. заборгованість за кредитом, 12810,02 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2600,00 грн. заборгованість за пенею та штрафи; штраф 500,00 грн фіксована частина, 789,84 грн. штраф (процентна складова). Позивач надав суду письмову заяву розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений про час, місце та дату судового засідання належним чином, причин неявки суду не пояснив, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у звязку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Суд встановив, що 27.02.2008 року відповідач звернувся до позивача із заявою про відкриття рахунку і оформлення на своє імя кредитної картки «Універсальна» «30 днів пільгового періоду», згідно якої встановлений кредитний ліміт 606,00 грн., базова процентна ставка 3% на місяць на залишок заборгованості. У заяві міститься підпис відповідача, що кредитну картку він отримав. Також в тексті даної заяви зазначено, що підписант ознайомився та згоден згодний з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Таким чином, судом установлено, що [PERSON], [INFO], фактично уклав з позивачем договір приєднання. У відповідності до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Суд також встановив, що згідно умов укладеного кредитного договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг». Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач зобовязання за договором виконав, позивач користувався кредитною карткою 9992**** **** 3209, що підтверджується випискою за період з 27.02.2008 року по 30.11.2017 рік. В результаті несвоєчасної сплати процентів за користування карткою у відповідача виник борг перед позивачем. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання основного зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі. Саме до цього зводиться висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. У той же час, суд дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.02.2008 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] за період з 26.02.2008 року по 30.11.2017 рік, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 30.11.2017 рік складає 386,70 грн. Згідно даного розрахунку, графа «залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 30.09.2013 року у відповідача утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 386,70 грн. і у подальшому ця сума (борг за тілом кредиту) не змінюється згідно розрахунку. Станом на 01.09.2013 року борг за несплаченими відсотками відповідача складає 117,71 грн. (графа «загальний залишок заборгованості за відсотками»). Таким чином, тіло несплаченого кредиту на день подання позову до суду складає 386,70 грн. Згідно цього, наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка (поточна і прострочена), графа «процентна ставка поточна» та графа «процентна ставка прострочена) розрахунку заборгованості за період з 30.09.2013 року по 31.08.2014 року складала 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8% річних, з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року 43,2 % річних. Ці проценті ставки корелюються із процентною базовою ставкою 3% в місяць, зазначеній у заяві позичальника (у подальшому відбулося зростання ставки) та з письмовими поясненнями позивача. Таким чином, заборгованість за відсотками рахується судом з 30.09.2013 року (з часу, коли утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 386,70 грн.) по 31.08.2014 року за ставкою 30% річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року за ставкою 34,8 %, з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року за ставкою 43,2 % річних. Згідно формули нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг», 30%/360 банківських днів складає 0,083% за один день; 34,8% /360 днів дорівнює 0,096% в день; 43,2%/360 днів = 0,12% в день. Суд дійшов висновку, що позивач надав невірний розрахунок відсотків за користування кредитом. Суд виходить з наступного розрахунку заборгованості, використовуючи розрахунок позивача: 1) заборгованість станом на 01.09.2013 року за процентами 117,71грн.; 2) відсотки за період з 30.09.2013 року по 31.08.2014 року: 336 днів прострочки (згідно кількості днів в розрахунку), тіло кредиту - 386,70 грн., ставка 30% річних, 0,083% в день, 386,70 грн. х 0,083% = 0,32 грн. в день, 0,32 грн. х 336 днів = 107,52 грн. 3) відсотки за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року: 212 днів прострочки (згідно кількості днів в розрахунку), тіло кредиту - 386,70 грн., ставка 34,8% річних, 0,096% в день, 386,70 грн. х 0,096% = 0,37 грн. в день, х 212 днів = 78,44 грн.; 4) відсотки за період з 01.04.2015 року по 30.11.2017 року: тіло кредиту - 386,70 грн, 975 днів прострочки (згідно кількості днів в розрахунку), ставка 43,2% річних, 0,12% в день, 386,70 грн. х 0,12% = 0,46 грн. в день, 0,46 грн. х 975 = 448,5 грн. Отже, сума процентів за користування кредитом за період прострочення складає 117,71грн. + 107,52 грн. + 78,44 грн. + 448,5 грн. = 752,17 грн. Щодо розміру штрафних санкцій, то суд дійшов наступного висновку. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за пенею складає2600,00 грн. заборгованість за пенею; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., 789,84 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Тому суд приходить до висновку, що з позивача слід стягнути штрафні санкції у вигляді штрафу у вигляді фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. З огляду на викладене, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 27.02.2008року складає: 386,70 грн. (тіло кредиту), 752,17 грн. - заборгованість за процентами, 500, 00 грн. штраф, разом 1638,87 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме, сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог в сумі 167,39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial