Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», Позивач, Банк) звернулося до суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 12 січня 2007 року відповідачка уклала з Відкритими акціонерним товариством акціонерним банком «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», Кредитний договір №8 (далі - Кредитний договір), за яким одержала кредит в сумі 19 800,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом 12,5 % річних на строк з 12 січня 2007 року по 12 січня 2027 року. На залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом визначено проценти нараховувати виходячи із 22,5% річних. Виконання зобов`язань за Кредитним договором було забезпечено Іпотекою нерухомого майна, належного на праві власності відповідачці, а саме житлового будинку [ADDRESS] . В зв?язку з тим, що позичальник тривалий час не виконував свої кредитні зобов?язання, позивач звернувся до Скадовського районного суду Херсонської області із позовом про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 09.09.2010 позов був задоволений, стягнуто з відповідачки на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 368,17 доларів США. Виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення триває. Крім того, у зв?язку із невиконанням відповідачем вищевказаного судового рішення позивач звернувся до Скадовського районного суду Херсонської області із позовом про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19.01.2021 позов був задоволений, стягнуто з відповідачки на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 323,01 грн. Посилаючись на часткове виконання позичальником рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09.09.2010 та повне невиконання нею рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19.01.2021, позивач просив: - стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість, яка станом на 26.02.2021 становить 5561,62 грн., нараховану відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України; - звернути стягнення на Предмет іпотеки - житловий будинок [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», яка станом на 26.02.2021 складає 15 555 доларів США 29 центів та 5643,55 грн., з яких: заборгованість по кредиту у розмірі - 15 516 доларів США 29 центів, заборгованість по процентам у розмірі - 39 доларів США 56 центів, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів у розмірі - 81,93 грн., сума 3% річних, нарахованих за період з 25.09.2020 по 26.02.2021 в порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне виконання рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09.09.2010 в розмірі - 5561,62 грн., шляхом його реалізації на електронних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною встановленою суб`єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій; - виселити відповідача та усіх інших осіб із вказаного житлового будинку; - стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою суду від 04.03.2021 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 38-39). 16.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка висловила прохання відмовити у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та заявлених поза межами строку позовної давності. У відзиві одночасно заявила про застосування термінів позовної давності до вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредиту у розмірі 15516 доларів США 29 центів, заборгованості по процентам у розмірі - 39 доларів США 56 центів, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів у розмірі - 81,93 грн., а також виселення (а.с. 51-53). 28.04.2021 представником позивача до суду подані пояснення, в яких зазначає про помилковість позиції відповідача та наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 67-68). Ухвалою суду від 21.05.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду та залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки Службу у справах дітей Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області (а.с. 72-71). В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовну заяву з підстав у ній наведених. Відповідачка в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи, підтримавши позицію відповідачки, вважав неможливим виселення зі спірного житлового будинку неповнолітніх осіб. Заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, ЦК) за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку», відповідно до статті 33 якого у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов?язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (частина 4). З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 12.01.2007 між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] , укладено кредитний договір №8, відповідно до якого позичальнику надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 19 800,00 доларів США на строк з 12 січня 2007 року по 12 січня 2027 року зі сплатою процентів за користування кредитом, визодячи із 12,5 % річних для придбання житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 14-15). Також, 12.01.2007 між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» було укладено Договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до якого виконання зобов`язань за Кредитним договором було забезпечено Іпотекою нерухомого майна, належного на праві власності відповідачці, а саме житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 16-18). Згідно пункту 6.1 вказаного договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 09.09.2010 стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість в сумі 17 368,17 доларів США, яка складається із суми кредиту, яка підлягає достроковому стягненню у разі порушення умов договору - 16 776 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту в сумі 81 долар США, заборгованості по відсоткам в сумі 511,17 доларів США, пені по простроченим відсоткам 76,83 грн., пені по простроченій заборгованості за кредитом в сумі 5,10 грн. Вказане рішення набрало чинності 21.09.2010 (а.с. 20). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19.01.2021 з відповідачки стягнуто на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором станом 24.09.2020 у розмірі 41 323,01 грн. (а.с. 21). Виконавчі листи по виконанню вказаних судових рішень перебувають на виконанні у відділі державної виконавчої служби (а.с. 22, 23). При вирішенні питання обгрунтованості позову в частині вимог про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 5561,62 грн., нарахованої відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13 (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 5561,62 грн., нарахованої за період з 25.09.2020 по 26.02.2021 відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суд вважає обґрунтованими, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню. При вирішенні питання обгрунтованості позову в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також виселення відповідача та усіх інших осіб із житлового будинку, який є предметом іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов?язання у повному обсязі (за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу) або у зв?язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (стаття 1050 ЦК України). Такий правовий висновок сформований у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-3116цс16 Верховний Суд України зазначив, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту кредитор згідно частини 2 статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов?язання. Відповідно банк міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. У постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1674цс17 Верховний Суд України послався, що суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що банк не пропустив позовної давності, оскільки строк виконання основного зобов?язання було змінено, а в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав з 28 лютого 2010 року, тобто з моменту зміни, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у травні 2015 року, тобто зі спливом позовної давності. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №523/10225/15-ц, де Верховний Суд вказав, що первісний кредитор ВАТ «Кредитпромбанк» скористався наданим йому частиною 2 статті 1050 ЦК України правом і пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань. Надіславши 06 березня 2009 року боржнику вимогу про дострокове погашення заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов?язання у бік зменшення до 05 квітня 2009 року. З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги про те, що відлік позовної давності має обраховуватися з 22 липня 2022 року не заслуговують на увагу. Як вище вказувалося у зв?язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань, Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, який задоволений рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 09.09.2010, яке набрало законної сили 21 вересня 2010 року. Отже, банк відповідно до вимог закону (стаття 1050 ЦК) змінив строк виконання основного зобов?язання, встановивши строк повернення кредитних коштів з моменту пред`явлення позову про дострокове повернення кредиту і саме з цього моменту позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права і у нього відповідно виникло право на заявлення вимог про повернення боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому строк позовної давності починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 07 червня 2017 року у справі №6-298цс17). В той же час даний позов про звернення стягнення на предмет іпотеки пред`явлений Банком до суду через більш як десять років після зміни строку виконання зобов`язання у березні 2021 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності. Відповідачкою [PERSON] у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строку позовної давності. Отже, зважаючи на те, що позивачу було відомо про невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв?язку з чим кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, тим самим змінивши строк виконання основного зобов?язання, та отримав рішення, яке набрало законної сили у вересні 2010 року стягнення за яким здійснюється відповідним відділом державної виконавчої служби, а з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся у березні 2021 року, наявні підстави вважати, що банк пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки вимога про виселення відповідача та усіх інших осіб із житлового будинку, який є предметом іпотеки, є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні позові в цій частині також слід відмовити. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову в частині вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості, нарахованої відповідно до частини другої статті 625 ЦК України та відсутність підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з такими вимогами за вищенаведених обґрунтувань. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат суд виходить з наступного. За змістом частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2021 року становить 2 270,00 грн. В поданій ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» позовній заяві містяться три вимоги. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6910,00 грн. (а.с. 5). Таким чином, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Сума надміру сплаченого судового збору в розмірі 100 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету (2 270 Х 3 = 6810, 6910 - 6810 = 100).

Outcome: partial