Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 698.26 грн., посилаючись на те, що 09 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] 09 листопада 2011 року отримав кредит у розмірі 8 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконав, тому позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просив стягнути на свою користь з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором від 09.11.2011 року станом на 30.10.2014 року у розмірі 14 698.26 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7 767.86 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 4 854.29 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредиту в сумі - 900. 00 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500.00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 676.11 грн., а також сплачений судовий збір. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банка та про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором №б/н від 09.11.2011 року, мотивуючи вимоги тим, що при підписанні даного договору були порушені його права та законні інтереси як споживача, оскільки що при укладенні договору між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, а саме розміру грошової суми, що надається кредитодавцем та сукупної вартості кредиту, умови договору не прийняті [PERSON], тому договір №б/н від 09.11.2011 року є неукладеним та є безгрошовим зобов'язанням. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги банку підтримав повністю, зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що при укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний позов просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень і які мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 09.11.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] 09.11.2011 року отримав кредит у розмірі 8 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5). Сторонами погоджено, що договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку. На виконання договору позивачем на ім'я відповідача був відкритий картковий рахунок. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 2.1.1.2.3, пункту 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, відповідач дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача, і відповідач дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно розрахунків, наданих позивачем, загальна заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2011 року станом на 31.10.2014 року становить 14 698.26 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7 767.86 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі - 4 854.29 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредиту в сумі - 900. 00 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500.00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 676.11 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за первісним позовом [PERSON] користувався кредитними коштами у період з 09.11.2011 року та по 10.08.2015 року, що підтверджується випискою з його рахунку, наданого представником позивача за первісним позовом (а.с. 67-74, 209-215). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень вищевказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За таких обставин, в силу умов кредитного договору та ст.ст. 526, 1050 ЦК України, вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.11.2011 року в сумі 14 698.26 грн. , є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки у судовому засіданні встановлено наявність вказаної заборгованості у [PERSON] перед банком, яка підтверджується належним чином завіреними копіями документів, наданими позивачем за первісним позовом. Зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Пленум Верховного Суду України у п. 8. постанови від 6.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Позовні вимоги [PERSON] про захист прав споживачів від нечесної підприємницької практики банка та про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором №б/н від 09.11.2011 року не підлягають задоволенню судом, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлена наявність намірів [PERSON] укласти кредитний договір, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] добровільно та свідомо уклав оспорюваний договір, був обізнаний щодо всіх істотних умов його укладення, про що свідчить його підпис у договорі (а.с. 5), та користувався наданими йому коштами. Отже, договір між сторонами №б/н від 09.11.2011 року є укладеним та створює встановлені ним права та обов'язки. Доводи позивача за зустрічним позовом щодо порушення його прав як споживача внаслідок нечесної підприємницької практики банку, не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та носять характер припущення. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача за первісним позовом 243, 60 грн. витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved