Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 12788 гривень 80 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.01.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-20016-120112. Відповідно до п.1.1. кредитного договору ПАТ «Дельта Банк» зобов'язується надати відповідачу кредит у сумі 9860,86 гривень на придбання майна на умовах, визначених договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 9860,86 гривень. Відповідач станом на 11.04.2014 року не виконав належним чином зобов'язання по кредитному договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 12788,80 гривень, яка складається з: основної суми заборгованості по кредиту - 12787,77 грн., заборгованості за відсотками - 1,03 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наданих доказів, в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 12.01.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-20016-120112. (а.с.5-6). Відповідно до п.1.1. кредитного договору ПАТ «Дельта Банк» зобов'язується надати відповідачу кредит у сумі 9860,86 гривень на придбання певного майна на умовах, визначених договором. Згідно з п.2.3 договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 0, 01 % в рік. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 9860,86 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 1201472 від 12.01.2012 року та товарним чеком № 63149 від 12.01.2012 року. (а. с. 3,10). Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених договором. Відповідач станом на 11.04.2014 року не виконав належним чином зобов'язання по кредитному договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 11.04.2014 року відповідач по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» кредитному договору № 001-20016-120112 від 12.01.2012 року має заборгованість на загальну суму 12788,80 гривень, яка складається з: основної суми заборгованості по кредиту -12787,77 грн., заборгованості за відсотками - 1,03 гривень. (а. с. 4). Положеннями кредитного договору передбачено, що ПАТ «Дельта Банк» у випадку порушення позичальником строків сплати передбачених договором платежів більше ніж на 1 місяць має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування, а також плати за ведення кредитної справи. При несвоєчасній сплаті позичальником платежів в строки, передбачені договором, кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ст.ст. 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, посилання відповідача на неможливість виконання ним зобов'язання через відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що умови договору № 001-20016-120112 від 12.01.2012 року відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України та є підставою для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved