Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі по тексту ПАТ «Альфа Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким Банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 17047,87 доларів США., а остання відповідно до умов договору зобов'язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01.02.2013 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки від 01.02.2007 року. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки [PERSON] не були виконані зобов'язання, встановлені Кредитним договором, ПАТ «Альфа Банк» просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість, яка станом на 15.10.2014 року складається з заборгованості за кредитом - 5226,30 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 67691,24 грн, за відсотками - 181,56 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2351,57 грн та пеня - 790,20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 10234,70 грн. 27.08.2015 року в судовому засіданні представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 276589,07 грн, а саме: за кредитом - 118236,73 грн, відсотками - 16363,97 грн, пеня за останній рік - 141988,37 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та пояснила, оскільки в країні не введено воєнний стан і не вирішено ситуацію з кредитами, які надавалися в іноземній валюті, остання просить суд зменшити суму заборгованості за кредитом та відсотками. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлявся, причин своєї неявки в судове засідання відповідач не повідомив, за таких обставин суд визнав причини неявки неповажними та вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 01.02.2007 року між ЗАТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №490023443, відповідно до якого банк надав останній грошові кошти в сумі 17047,87 доларів США (а.с.5-6). Факт отримання грошових коштів підтверджується меморіальним ордером №4497 від 01.02.2007 року (а.с.11). Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати Кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 12%, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі. Згідно з п. 1.1. кредитного договору, дата остаточного повернення кредиту - 01.02.2013 року (а.с.5). Пунктом 1.5 кредитного договору, погашення заборгованості за договором щодо сплати процентів за користування ним здійснюється у терміни, визначені графіком повернення та на інших умовах, передбачених цим договором (а.с.5-зворот). Відповідно до п. 1.6 кредитного договору, нарахування процентів на залишок заборгованості за Кредитом здійснюється щомісячно за фактичний строк користування кредитом виходячи з 30 днів у місяці та 360 у році (а.с.5-зворот). 21.10.2009 року між позивачем та відповідачем - [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №490023443 від 01.02.2007 року, яким змінено термін повернення кредиту, а саме: на 01.02.2017 року (а.с.8). Для забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором від 01.02.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №490023443-П від 01.02.2007 року, відповідно до п. 3.1 зазначеного договору, боржник та поручитель відповідають перед Банком за порушення обов'язків, як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.12). 21.10.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки №490023443-П від 01.02.2007 року (а.с.13). Згідно з вимогами ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-VI від 19.08.2009 року ЗАТ «Альфа Банк» було перейменовано в ПАТ «Альфа Банк». Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачам надсилалася вимога про досудове врегулювання спору від 24.10.2014 року (а.с.29). Однак, відповідачі не відреагували на дану вимогу та заборгованість банку не повернули. Станом на 26.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 12225,79 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 276589,07 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 5226,30 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 118236,73 грн, за відсотками - 723,32 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 16363,97 грн та пеня - 6276,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 141988,37 грн. (а.с.129-130). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками - обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. За правилом, передбаченим ст. 1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 546 ЦК України, передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 543 ЦК України, передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконали, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зв кредитом в розмірі 118236,73 грн та заборгованість по відсотках, що складає 16363,97 грн, а всього 134600,70 грн, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів пені в розмірі 6276,17 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 141988,37 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3.4 кредитного договору передбачено, що за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (а.с.5-зворот). Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодам, укладеними між резидентами на території України. Згідно ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися лише у національній валюті України - гривні. Дана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 01.04.2015 року у справі №909/660/14. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 6273,17 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 141988,37 грн задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів - на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 673,00 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial