Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 11218 грн. 39 коп., та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. посилаючись на те, що 26.12.2012 між позивачем та [PERSON] укладено договір № HAFQRD21560151. Згідно умов зазначеного договору відповідач 26.12.2012 отримала кредит у розмірі 5199,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 12.04.2016 року становить 11218 грн. 39 коп., яка складається з наступного: 3393,41 грн. - заборгованість за кредитом; 3,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1403,73 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5407,60 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 510,40 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі. Позов підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, застосувати загальну позовну давність у три роки за ст. 257 ЦК України, спеціальну позовну давність в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України. Крім того, просить відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, зменшити розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір збитків. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особі, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.12.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № HAFQRD21560151. Згідно умов зазначеного договору відповідач 26.12.2012 отримала кредит у розмірі 5199,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та Тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При цьому, для виконання зобовязань Банк відкриває відповідачу рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Відповідно до Умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати за який приймається період з «15» по «19» число кожного місяця, позичальник повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 372,87 грн для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією (щомісячна винагорода), а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до Заяви, при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений у п. 2.4.5.1. Умов за кожний день прострочки. Згідно п. 2.4.5.1. Умов надання споживчого кредиту, при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених п.п. 2.4.3.6., 2.4.5.2 та 2.4.5.3. даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При цьому, відповідно до п. 1.5.20. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Взяті на себе зобов'язання по договору № HAFQRD21560151 від 26.12.2012 Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання за договором № HAFQRD21560151 від 26.12.2012 виконувала не в повному обсязі. Так, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом 17.01.2013, 15.02.2013, 18.03.2013, 17.04.2013, 15.05.2013, 17.06.2013 на відповідні суми, які зазначені в розрахунку Банку. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 12.04.2016 має заборгованість у сумі 11218 грн. 39 коп., яка складається з наступного: -3393,41 грн. - заборгованість за кредитом; -3,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -1403,73 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; -5407,60 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; -500 грн. - штраф (фіксована частина); -510,40 грн. - штраф (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі, який буде визначений судом нижче. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заяви [PERSON] про застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності у три роки за ст. 257 ЦК України, спеціальної позовної давності в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також про застосування наслідків спливу позовної давності, визначених у ч.4 ст. 267 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом 17.01.2013, 15.02.2013, 18.03.2013, 17.04.2013, 15.05.2013, 17.06.2013. Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що згідно умов кредитного договору № HAFQRD21560151 від 26.12.2012 погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою, комісії та іншими платежами) повинно здійснюватися відповідачем частинами в розмірі 372,87 грн. з «15» до «19» числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови кредитного договору № HAFQRD21560151 від 26.12.2012 та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту закінчення строку погашення чергового платежу. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14. Суд зазначає, що відповідач відповідно до його Заяви та Умов, які складають договір кредиту, зобовязаний був здійснювати в період з «15» по «19» число кожного місяця, щомісячний платіж у сумі 372,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту. Таким чином, виходячи з вищевикладеного перебіг позовної давності по вимогам Банку про виконання зобов'язання починався з 20 числа кожного місяця по кожному окремому щомісячному платежу. Оскільки договор кредиту був укладений 26.12.2012, то з 27.01.2013 у Банка почав перебіг строк позовної давності по першому щомісячному платежу, 17.01.2013 року відповідач здійснив перший щомісячний платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим строк позовної давності перервався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу та почав перебіг заново і спливав цей строк 17.01.2016. Проте, відповідач щомісяця починаючи з наступного платежу у лютому 2013 року здійснював сплату заборгованості за кредитним договором аж до 17.06.2013, у зв'язку з чим перебіг позовної давності переривався кожного числа місяця коли відповідач здійснював платіж ( вчиняв дію, що свідчить про визнання ним свого боргу) і починав перебіг заново з кожної дати сплати заборгованості окремо по кожному щомісячному платежу. Суд, зазначає, що трирічний строк позовної давності, внаслідок вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу по платежу датованому 17.06.2013, повинна була б закінчитись 17.06.2016, проте 24.05.2016 Банк в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.12.2012. Таким чином, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності у три роки за ст. 257 ЦК України є необґрунтованими. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що за період з 26 грудня 2012 року по 12.04.2016 (строк зазначений позивачем у позові) трирічний строк позовної давності не сплинув, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом за вказаний період за кредитним договором № HAFQRD21560151 від 26.12.2012 підлягають захисту і в цій частині вони є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по пені у розмірі 5407,60 грн. станом на 12.04.2016 за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. , суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню в межах останніх дванадцяти місяців перед зверненням Банку до суду, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.5.20. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другоїстатті 258 ЦК Українидо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передатикредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14. Відповідач відповідно до її заяви просила суд застосувати спеціальну позовну давність в один рік за п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч. 4 ст. 267 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором кредиту підлягають задоволенню з 24.03.2015 по 12.04.2016 (дата зазначена позивачем у позові). Сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 2772,23 грн та обраховувалась згідно даних, які містяться в новому Розрахунку заборгованості ( станом на 31.03.2015 пеня склала 50,40 грн + станом на 30.04.2015 пеня склала 216,02 грн + станом на 31.05.2015 пеня склала 223,22 грн + станом на 30.06.2015 пеня склала 216,01 грн + станом на 31.07.2015 пеня склала 223,23 грн + станом на 31.08.2015 пеня склала 223,21 грн + станом на 30.09.2015 пеня склала 216,01 грн + станом на 31.10.2015 пеня склала 223,22 грн + станом на 30.11.2015 пеня склала 216,02 грн + станом на 31.12.2015 пеня склала 223,22 грн + станом на 31.01.2016 пеня склала 223,22 грн + станом на 29.02.2016 пеня склала 208,82 грн + станом на 31.03.2016 пеня склала 223,22 грн + станом на 12.04.2016 пеня склала 86,41 грн). Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача за період з 24.03.2015 по 12.04.2016 підлягає до стягнення заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань у розмірі 2772,23 грн. та штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. При цьому, суд вважає заяву відповідача про зменшення розміру пені за ч.3 ст. 551 ЦК України необґрунтованою, оскільки розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача не перевищує розмір збитків Банку (заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісії). Також, суд вважає, що положення п. 2.4.5.8. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), в якому зазначено, що строк позовної давності по нарахуванню пені встановлюються в Додаткових положеннях Умов та правил, та положення п.1.7.31. Додаткових положень Умов та правил, в якому зазначено, що строк позовної давності по нарахуванню пені становить 50 років, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з наступного. Пунктом 2.4.5.8. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором встановлюються в Додаткових положеннях Умов та правил. Пунктом 1.7.31. Додаткових положень Умов та правил передбачено, що позовна давність до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів по розділах 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.5.1., 2.5.2., 2.16., 3.1., 3.17. Умов та правил складає 50 років. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 2.4.5.8. яких установлено, що строк позовної давності по нарахуванню пені встановлюються в Додаткових положеннях Умов та правил, а в п.1.7.31. Додаткових положень Умов та правил вказано, що строк позовної давності по нарахуванню пені становить 50 років, не містять підпису відповідача. При цьому, з наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника № HAFQRD21560151 від 26 грудня 2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим, Умови щодо збільшення терміну позовної давності по пені до п'ятдесяти років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26 грудня 2012 року. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу (процентна складова) у розмірі 510, 40 грн., суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.5.20. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Суд зазначає, що 5 відсотків, які визначені в 1.5.20. Умов слід розраховувати наступним чином: 3393,41 грн (заборгованість за кредитом) + 3,25 грн (заборгованість по процентам за користування кредитом) + 1403,73 грн (заборгованість по комісії за користування кредитом) + 2772,23 грн (пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором) = 7572,62 грн * 5% (п. 1.5.20. Умов) : 100% = 378,63 грн. Отже, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] штрафу (процентна складова) в сумі 378,63 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги Банку частково обґрунтованими та задовольняє їх за період з 26 грудня 2012 року по 12 квітня 2016 року по заборгованості за кредитом у розмірі 3393,41 грн., по заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3,25 грн., по заборгованості з комісії за користуванням кредитом у розмірі 1403,73 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 378,63 грн. та за період з 24.03.2015 по 12.04.2016 по заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань у розмірі 2772,23 грн. та штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., а загалом підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту № HAFQRD21560151 від 26 грудня 2012 року станом на 12.04.2016 року в розмірі 8451,25 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору та витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (75,33 % від задоволених позовних вимог).

Outcome: partial