Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №DNHPAK01980075 від 22 вересня 2006 року та №DNHPAK01980007 від 20 березня 2007 року і судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 22 вересня 2006 року та 20 березня 2007 року між банком та третьою особою [PERSON] були укладені кредитні договори №DNHPAK01980075 та №DNHPAK01980007, на положеннях та умовах якого позивач надав третій особі кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії, а третя особа зобов'язана повернути кредит та сплатити відсотки встановлені договором. Третя особа не виконує свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, тому, станом на 10 грудня 2013 року сума заборгованості складає 1 165 560,20 гривень. У зв'язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідачки 1/2 частину вказаної суми заборгованості та судові витрати, оскільки вона є дружиною боржника і несе солідарну відповідальність перед позивачем. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи провести без її участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечувала. Третя особа - [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у письмовій заяві прохання представника позивача про розгляд заяви без його участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між банком та третьою особою - [PERSON] був укладений кредитний договір №DNHPAK01980075 (а.с.19-23) та кредитний договір № DNHPAK01980007 від 20 березня 2007 року (а.с.24-29), на положеннях та умовах яких позивач надав третій особі кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії. Позивач свої зобов'язання за вищевказаними договорами виконав в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 29, 30). Відповідно до договорів, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, третя особа повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитних договорів. Відповідачка по справі - [PERSON] є дружиною третьої особи, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER], виданого 27 червня 1996 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 31, 32). Як випливає з останньої сторінки кредитного договору №DNHPAK01980075 від 22 вересня 2006 року, [PERSON] надала свою згоду на укладення її чоловіком цього кредитного договору, одержання ним коштів та їхнього використання відповідно до умов договору, а також надання ним у заставу/іпотеку ПриватБанку будь-якого майна, що належить відповідачці на праві спільної власності з позичальником (у тому числі автомобіль Lexus RX350 моделі 2006 року), з метою забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору. Крім того, у випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за кредитним договором (повністю або частково), відповідачка зобов'язалась передати ПриватБанку в заставу/іпотеку інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цим договором (а.с. 23). Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, які повинні виконуватися. відповідач за первісним позовом, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частинами 1, 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Третя особа - [PERSON] зобов'язання за кредитними договорами належним чином не виконав, тому, станом на 10 грудня 2013 року сума заборгованості [PERSON] за кредитними договорами №DNHPAK01980007 від 20 березня 2007 року та №DNHPAK01980075 від 22 вересня 2006 року складає 145 832,62 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 165 560,20 гривень, а саме: за кредитним договором №DNHPAK01980075 від 22 вересня 2006 року: - 27 491,88 доларів США - заборгованість за кредитом, - 15 379,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 5 486,25 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, - 16 670,11 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; за кредитним договором №DNHPAK01980007 від 20 березня 2007 року: - 41 715,67 доларів США - заборгованість за кредитом, - 18 896,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 4 200,30 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, - 15 992,19 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, та інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Отже об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору №DNHPAK01980075 від 22 вересня 2006 року, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 22 вересня 2006 року по 19 вересня 2013 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії: у розмірі 66 500,00 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 30 041,90 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з « 01» по « 06» число кожного місяця. Згідно до п. 1.1. кредитного договору №DNHPAK01980007 від 20 березня 2007 року, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1. цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору №DNHPAK01980007 від 20 березня 2007 року, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20 березня 2007 року по 19 березня 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 158 386,80 доларів США, на наступні цілі: купівля автомобіля в сумі 100 000,00 доларів США, а також у розмірі 58 380,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору та у розмірі 6,80 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з « 20» по « 25» число кожного місяця. Таким чином, судом встановлено, що за кошти, одержані [PERSON] за укладеними в період шлюбу кредитними договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк» було придбано автомобілі, тобто рухоме майно, одержане за договорами, було використано в інтересах сім'ї. За таких обставин суд доходить до висновку, що зазначені кредитні договори створили обов'язки щодо повернення кредиту і для відповідачки [PERSON]. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача половину суми заборгованості за кредитними договорами, тобто 72 916,31 доларів США, що за курсом 7,99, відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 грудня 2013 року складає 582 820,07 гривень. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 775,80 гривень, що підтверджується квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: approved