Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до умов договору від 16 лютого 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач, зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник порушив умови договору, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 22511 грн. 16 коп., в тому числі: 13374 грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом; 6996 грн.69 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 592 грн. 17 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частка); 1048 грн. 15 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнала частково. Не заперечує, що користувалася кредитною карткою, спочатку погашала кредит кожного місяця, а потім припинила сплачувати кредит у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 лютого 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір, згідно з умовами якого Позичальник отримала кредит у розмірі 13500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на строк, що відповідає строку дії картки з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,5 % на місяць. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Умовами договору передбачено щомісячний обов'язковий платіж, який мав вносити Позичальник в сумі 7% від суми заборгованості. Строку повернення кредиту в повному обсязі умовами договору не передбачено. Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивачем не надано доказів направлення вимоги відповідачу про необхідність виконання зобов'язання за договором, тобто повернення суми кредиту в повному обсязі, проте відповідач не заперечувала, що з такими вимогами Банк до неї звертався і їй пропонувались умови реструктуризації боргу, проте виконати їх вона не має матеріальної можливості. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка станом на 30 квітня 2014 року становить 20 963 грн. 01 коп.: 13374 грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом; 6996 грн. 69 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 592 грн. 17 коп. - заборговано сіть по комісії. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобов'язання. Так п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що за порушення Клієнтом строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбачених Договором більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості, з урахуванням нарахованої комісії та процентів. Згідно розрахунку позивача штраф складає: 500 грн. - фіксована складова та 1048 грн. 15 коп. - процентна складова. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, комісії та штрафу законними та обґрунтованими. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вона не мала та не має змоги сплатити заборгованість за кредитом через скрутний майновий стан, оскільки згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що під час подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved