Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №003-08501-230908 від 23.09.2008р. в сумі 1417,00 грн. та понесених судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, натомість подав суду заяву про застосування строків позовної давності на підставі чого просив суд відмовити задоволенні позову, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до кредитного договору №003-08501-230908 від 23.09.2008р. (а.с.4-6) вбачається, що ТОВ КБ «Дельта» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») надало [PERSON] кредит у сумі 5000,0 грн. на власні потреби у строк до 22.09.2010р. Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, та станом на 22.02.2014 року заборгованість відповідача становить 1417,00 грн., а саме : 192,00 грн. заборгованості за кредитом; 1225,00 грн. - заборгованості за комісіями. Зазначена обставина нічим не спростована. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач проводила оплату по отриманому кредиту (а.с. зв. 24- зв. 30), а останній платіж за кредитом здійснила 21.09.2010р. (а.с. зв.24). Зі змісту договору №003-08501-230908 від 23.09.2008р. не вбачається, що термін його позовної давності складає понад 3 роки, а інші докази щодо цих обставин у матеріалах справи відсутні. А тому до даного договору слід застосовувати загальні строки позовної давності. Оскільки кінцевий термін повернення кредиту визначений датою - 22.09.2010р., то початок перебігу строку позовної давності рахується з 22.09.2010р. і на час звернення до суду 28.04.2014р. - строк позовної давності сплинув. При цьому доцільно вказати правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13, якою висловлено правовий висновок про те, що «Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.» Згідно із ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності суду не надано, а тому суд відмовляє в задоволені позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed