Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення із житла та зняття з реєстраційного обліку. 20 лютого 2014 року уточнивши позовні вимоги під час провадження у справі, позивач просив суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із зняттям їх з реєстраційного обліку з квартири, (що є предметом іпотеки) розташованої за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтував тим, що спірне домоволодіння перебуває в іпотеці у позивача та на нього є рішенням суду звернути стягнення, тоді як позивач не в змозі реалізувати свої права щодо продажу вказаної квартири через наявність реєстрації в ній у тому числі неповнолітніх дітей позивача. Крім того, позивач зазначив, що він як іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію будь-яких осіб за адресою предмета іпотеки, що є безумовним порушенням умов договору. Також посилався на те, що оскільки рішенням місцевого суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, ним було надіслано письмову вимогу відповідачам щодо звільнення квартири, протягом одного місяця, що ними було проігноровано. Незважаючи на це, відповідачі добровільно не звільнили житлове приміщення у вигляді спірного домоволодіння, а тому на думку позивача, підлягають виселенню. Позовні вимоги були також обґрунтовані тим, що 21 травня 2008 року із [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до якого [PERSON], отримав кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 80000 доларів США зі сплатою 18% відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 21.05.2018 року. Однак відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав в результаті чого виникла заборгованість. 21 травня 2008 року в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок з прибудовою та надвірними побудовами та земельною ділянкою які розташовані за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити їх. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засіданні не з'явились, але надали заяви про розгляд справи без їхньої участі та проти задоволення позовних вимог не заперечували. Прокурор просила залишити вирішення питання відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Служби у справах дітей Калінінської районної ради у м. Донецьку у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у її відсутності та просила винести рішення відповідно чинного законодавства. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вибачається з матеріалів справи, рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 05.05.2011 р., звернуто стягнення на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з прибудовою та надвірними побудовами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №001ЕХС від 21.05.2008 р.) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності , а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ЕХС001-08 від 21.05.2008 р. В смі 115773,2 доларів США, що за курсом 7,89 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/307 від 12.08.2010 р. складає 913450,52 грн.. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Листом-вимогою № 30.1.0.0/2-QXO від 03.04.2013 р. відповідача [PERSON] було повідомлено про необхідність добровільно звільнити житловий будинок з прибудовою та надвірними побудовами та земельною ділянкою які розташовані за адресою: [ADDRESS] його та всіх зареєстрованих у квартирі осіб у тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, яка на цей час залишена без виконання. Згідно довідки від 19.02.2014 р. наданої Комітетом мікрорайону №2 Калінінського району м. Донецька про склад родини за адресою: [ADDRESS] в житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] У добровільному порядку відповідачи помешкання не звільнили. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду за умови, якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Аналогічне роз'яснення щодо застосування вимог закону при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки надано й Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 43 Постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні споров, що виникають із кредитних правовідносин». За викладеним, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо виселення відповідачів з житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] який є предметом іпотеки та на який рішенням місцевого суду звернуто стягнення. До наведених висновків суд доходить також з урахуванням того, що письмова вимога щодо добровільного звільнення житлового приміщення у передбачений законом термін відповідачами виконана не була. Разом з тим, суд вважає, що позов в частині зняття з реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в силу закону, сам по собі перехід права власності на спірну квартиру до позивача та виселення відповідачів є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку і винесення окремого рішення про це не вимагається. В цілому ж вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України всі судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача [PERSON], тому сплачена позивачем сума судового збору в доход держави у розмірі 114, 70 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial