Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору від 06.06.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2017 року має заборгованість у загальній сумі 45343,69 грн., яка складається з наступного: 4991,50 грн. - заборгованість за кредитом, 37616,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2135,41 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не укладала в належній формі кредитного договору із позивачем та не досягала в належній формі згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача присутня не була, надала заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник відповідача присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач посилається на те, що відповідач станом на 28.02.2017 року порушив умови кредитного договору, укладеного на думку позивача між сторонами в належній формі, і має прострочену заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за договором від 06.06.2011 року відповідач, на думку позивача, станом на 28.02.2017 року має заборгованість у загальній сумі 45343,69 грн., яка складається з наступного: 4991,50 грн. - заборгованість за кредитом, 37616,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2135,41 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, датованої 06.06.2011 року, [PERSON] підписала вказану анкету-заяву. В анкеті-заяві присутній напис про те, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Отже, укладаючи кредитний договір сторони в письмовій формі повинні досягти згоди з наступних істотних умов: - розмір та грошова одиниця (валюта) коштів, які надаються у кредит; - умови надання цих коштів (строк надання, наслідки неповернення коштів, тощо); - порядок повернення коштів; - розмір процентів за користування коштами (надання кредиту), порядок їх нарахування і сплати. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд звертає увагу, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які є окремими письмовими документами, відповідачем не підписані, а отже такі Умови та Правила, а також Тарифи не є частиною кредитного договору укладеного між сторонами. З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14 та від 10 червня 2015 року по справі № 6-698цс15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року по справі № 666/5737/15-ц, ухвалі Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2017 року по справі № 428/4028/15-ц тощо. Згідно із абзацом 3 пункту 14 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Суд вважає, що між сторонами взагалі не було укладено кредитного договору в належній письмовій формі, адже в анкеті-заяві від 06.06.2011 року, яка підписана відповідачем, відсутня вказівка на будь-який розмір кредитного ліміту у відповідній графі, а також в анкеті-заяві відсутня позначка навпроти послуги в графі «Платіжка картка кредитка «Універсальна». В анкеті-заяві також немає посилання на розмір та грошову одиницю коштів, які за твердженнями позивача були надані у кредит, немає посилання на розмір відсотків за користування кредитом, на порядок зміни розміру кредитного ліміту, тобто можливого тіла кредиту, на порядок та строки повернення кредиту, на наслідки неповернення коштів позичальником, тощо. Суд також звертає увагу на те, що в анкеті-заяві від 06.06.2011 року, яка підписана відповідачем, від імені банку підпис на заяві здійснила особа, стосовно якої позивачем не було надано жодних доказів щодо її повноважень на укладення кредитних договорів від імені банку. Посилання представника позивача на «фото клієнта з продуктом», а також на факт отримання клієнтом (відповідачем) грошових коштів та здійснення відповідачем погашень заборгованості є повністю неспроможними, адже частиною 2 статті 1055 ЦК України встановлена обовязкова письмова форма для договору кредиту. В разі, якщо сторони не досягли згоди в письмовій формі щодо всіх істотних умов договору кредиту, то правовідносини між сторонами, в тому числі і правовідносини щодо фактично виплачених сторонами один одному коштів, регулюються іншими нормами цивільного законодавства. Додатково суд відзначає, що в анкеті-заяві від 06.06.2011 року відповідач в розділі «Изъявляю желание оформить на свое имя» проставила відмітки лише у графах «Дебетова картка» та «Ідентифікація з паспортом», в той час як в Умовах та Правилах надання банківських послуг визначення дебетової картки (п. 1.1.1.21) та кредитної картки (п. 1.1.1.46) є повністю відмінними і визначення терміну «дебетова картка» не містить посилань на будь-який кредит або кредитний ліміт. Тобто, навіть в разі, якщо відповідач ознайомилась би та підписала Умови та Правила надання банківських послуг, то вони застосовувалися би до неї лише в частині тих банківських послуг, згоду на отримання яких вона надала в анкеті-заяві. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, є недостовірними та необґрунтованими, а тому суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити, що позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача фактично отриманих та неповернутих сум грошових коштів, але з інших підстав, які не повязані з укладенням кредитного договору між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, а отже підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат немає. Представник відповідача будь-яких клопотань про відшкодування судових витрат не заявляв.

Outcome: dismissed