Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], третя особа: Орган опіки і піклування в особі Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] укладено Кредитним договір № 15-06-И/27 (надалі - Кредитний договір). Предметом Кредитного договору є надання позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 170 600 доларів 00 центів США для придбання 2-кімнатної квартири, строком до 26 листопада 2026 року та з оплатою відсотків за користування кредитними ресурсами по ставці 12 процентів річних. При цьому, відповідно до умов Кредитного договору в забезпечення належного виконання своїх зобов'язань [PERSON] 27 листопада 2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, згідно якого останньою було передано позивачу в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на праві власності, а саме[ADDRESS] у місті Києві (надалі - квартира). Разом з тим, через неналежне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором позивачем було подано до суду позовну заяву про стягнення боргу за Кредитним договором та 15 лютого 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення солідарно із позичальника [PERSON] та [PERSON], [PERSON], як її поручителів по Кредитному договору, боргу у розмірі 1 181 344 грн. 41 коп. Після чого, з метою примусового виконання рішення суду, позивачем було подано відповідні заяви до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, у зв'язку з чим міським відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ було відкрито виконавче провадження про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказаної заборгованості. Проте, не зважаючи на всі зазначені дії, до цього часу заборгованість по Кредитному договору не погашена боржниками навіть частково та 19 червня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення. Таким чином, станом на 16 липня 2013 року загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем складає 3 280 000 грн. 71 коп. На підставі зазначеного позивач просить суд, в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору, звернути стягнення на користь позивача на предмет іпотеки - квартиру, шляхом її продажу із прилюдних торгів. Крім того, позивач зазначив, що не зважаючи на вимоги п.п. 8.1.10 Іпотечного договору відповідачем [PERSON] було без згоди позивача зареєстровано у квартирі [PERSON] і малолітніх - [PERSON] та [PERSON] При цьому, вимоги позивача про виселення відповідачів з квартири залишені останніми без належної уваги. Таким чином, позивач також просив при задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки прийняти рішення і щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку у квартирі відповідачів по справі. Представник позивача Доценко О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що оскільки 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то при ухваленні позитивного рішення суд може відстрочити його виконання на період дії вказаного Закону. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та/або ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Скопич Д.І. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала та наголосила, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, відповідно до чинного законодавства України не припустимо зменшення або обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Таким чином, виселення малолітніх дітей без надання їм іншого жилого приміщення є порушенням прав цих дітей на житло. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України,

Outcome: dismissed