Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» звернулось до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просили стягнути з відповідача на користь цього банку заборгованість за кредитним договором № Ф-644 від 23 квітня 2008 року, яка станом на 05.11.2019 року складає 22694,68 доларів США. Крім того, просить стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області. Причини неявки суду не повідомив. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено, що 23 квітня 2008 року між [PERSON] та АБ «УКРГАЗБАНК», укладено кредитний договір №Ф-644 (з подальшими змінами та доповненнями), за яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 30000,00 доларів США строком до 22 квітня 2028 року, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит, а також сплатити проценти в розмірі 9,5 % річних за користування кредитом, процентна ставка, що нараховується на залишок простроченої заборгованості - збільшена на 1% починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (а.с.28-34). Відповідач, згідно з п.п.3.3.3 Договору, зобов`язався здійснювати щомісячно з першого по 10-е число кожного місяця повернення суми кредиту в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 125,00 доларів США, але зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором та випискою з особового рахунку, станом на 05.11.2019 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 22694,68 доларів США, з яких 1820,56 доларів США - нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2014 по 30.04.2015; 20874,12 доларів США - заборгованість за кредитом (а.с.6-27). Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 22694,68 доларів США, з яких 1820,56 доларів США - нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2014 по 30.04.2015; 20874,12 доларів США - заборгованість за кредитом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. Відповідно до ч. 1 ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, ЗУ «Про зовнішньо економічну діяльність», Декретом КМУ«Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет №15-93), ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом №15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У ст.5 Декрету №15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Відповідно до копії банківської ліценції № 123 від 19 листопада 2001 року, АБ «Укргазбанк» видано ліцензію на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 статі 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.35-36). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст.1049ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Тобто, вимоги щодо стягнення заборгованості саме в іноземній валюті є правомірними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 9497-4698 від 19.11.2019 року про сплату судового збору у сумі 8442,42 грн. (вісім тисяч чотириста сорок дві гривні сорок дві копійки) (а.с.1). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 8442,42 грн. (вісім тисяч чотириста сорок дві гривні сорок дві копійки). На підставі викладеного та

Outcome: approved