Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPP0AN57200692, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 59370,53 грн. на строк до 25.08.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми, непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку із чим станом на 18 листопада 2016 року має заборгованість в розмірі 61220,77 грн., яка складається з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 12178,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2946,43 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 35783,17 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 2903,37 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року в розмірі 61220,77 грн. та судові витрати. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що предметом застави за укладеним між позивачем та відповідачем 26.08.2008 року кредитно-заставним договором виступав автомобіль DAEWOO Nexia VIN XWВ3D32UD8А000788. 08.06.2013 року, у звязку з неналежним виконанням кредитних зобовязань, відповідач передав у заклад банку вказаний автомобіль та згідно акту прийому-передачі доручив ПАТ КБ «ПриватБанк» провести реалізацію автомобіля, а виручені кошти направити на погашення існуючої заборгованості. 11.12.2013 року судом винесено рішення, яким звернуто стягнення на заставлене майно відповідача з наданням права ПАТ КБ «ПриватБанк» на реалізацію цього майна. Станом на дату реалізації автомобіля борг відповідача перед банком становив 109043,65 грн. та складався з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 32266,04 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 11932,18 заборгованість по процентам за користування кредитом; 2839,67 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 30438,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 24408 грн. сума відповідно до п. 16.10 договору. Пунктом 16.10 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду у розмірі 36 грн. за кожен день знаходження предмета застави у володінні банку. З 08.06.2013 року (дата передачі в заклад) по 21.04.2015 року (дата реалізації автомобіля) пройшло 682 дні, тож сума зобовязання відповідно до вказаного пункту договору складає 24408 грн. Відповідно до п. 4.7 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості, направляються для її погашення в такій послідовності: для відшкодування витрат та збитків, які зазнав банк за договором; для оплати неустойки згідно п. 14 договору; для оплати простроченої заборгованості за винагородами; для оплати простроченої заборгованості за процентами; для оплати простроченої заборгованості за кредитом; винагороди, проценти, кредит. Таким чином, погашення заборгованості після реалізації автомобіля відбулось згідно з положеннями укладеного договору. Рішення суду не встановлює порядок зарахування грошових коштів, а лише встановлює обєм зобовязання відповідача перед позивачем на певний проміжок часу станом на дату розрахунку боргу, а також не скасовує п. 4.7 договору, яким встановлено порядок розподілу грошових коштів. У розрахунку суми боргу, наданому відповідачем, не враховано суми, що повинні бути сплачені відповідно до п. 16.10 договору, цей розрахунок не відображає всієї заборгованості за договором, а отже не може братись до уваги при підрахунку боргу. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив суду, що згідно п. 17.1.1 кредитного договору загальний розмір кредиту складає 59\~370,53 грн., з яких: 54800 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; 2799,40 грн. з метою оплати страхових платежів; 34 грн. з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; 1644 грн. з метою оплати винагороди на надання фінансового інструменту, 93,13 грн. з метою оплати вартості поліса ОСЦПВ. Відповідно до п. 17.1.7 кредитно-заставного договору, з метою виконання зобовязань за п. 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 19595,80 грн. для сплати чергових страхових платежів. Пунктом 3.4 цього договору визначено, якщо позичальник не надав банку документ, що підтверджує сплату чергових страхових платежів за договором страхування, банк здійснює таку сплату заміть позичальника. 23.08.2013 року банком двічі було здійснено оплату страхових платежів у розмірі 274 грн. на загальну суму 548 грн. Сплачені кошти включаються до тіла кредиту. Протягом 30 календарних днів, відповідно до п. 3.4 договору, відповідач не повернув банку сплачені страхові платежі, тому тіло кредиту на законних умовах було збільшено на вказану суму, що відображено у виписці по особовому рахунку. Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідач - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що до реалізації автомобіля у нього була заборгованість за кредитним договором, але вважає, що після реалізації банком переданого ним автомобіля весь борг за кредитним договором погашено. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що заборгованість за укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором була погашена за рахунок заставного автомобіля DAEWOO Nexia, який був переданий банку у звязку із неможливістю сплачувати кредит. Згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року було звернено стягнення на вказаний автомобіль, який належить [PERSON], для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 26.08.2008 року в розмірі 47\~092,13 грн. Після реалізації автомобіля отримані кошти повинні були піти спочатку на виконання рішення суду в сумі 47\~092,13 грн., а потім на всі інші виплати, які повинні бути підтверджені, а насправді повинні були бути повернуті [PERSON] в якості надлишку. Позивач не тільки не зарахував ці суми після реалізації автомобіля згідно рішення суду, а розподілив всі суми на власний розсуд, незважаючи на те, що рішення суду обовязкове для виконання всіма особами на території України. Посилання представника позивача на те, що основна частина коштів, отриманих після реалізації автомобіля, була зарахована на витрати у вигляді зберігання автомобіля банком, не ґрунтується на умовах договору та не підтверджена договорами зберігання даного автомобіля, тому зарахування основної суми на вказані витрати є безпідставним. Пункти 12.2.5, 16.10 застосовуються, якщо банк повертає автомобіль позичальнику після усунення ним порушень по погашенню кредиту, але автомобіль не було повернуто позичальнику, тому погашення сум, нарахованих за збереження автомобіля, вважає необґрунтованим. Кошти, отримані від продажу заставленого майна, на яке було звернено стягнення, повинні зараховуватися у відповідності до рішення суду, а не на власний розсуд банка. Умовами кредитного договору взагалі не передбачено стягнення комісії. Посилання представника позивача на те, що комісія та винагорода за резервування фінансових ресурсів є одне і теж саме, нічим не підтверджене та не ґрунтується на умовах договору. Крім цього, комісія це одноразова фіксована плата за банківські операції та не може бути обрахована в процентному вигляді. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та повним погашенням заборгованості за кредитом. Крім того, просить застосувати до вимог про стягнення пені позовну давність в один рік, оскільки цей строк встановлено законом і визначення у договорі строку позовної давності щодо пені у 5 років вважає незаконним. Крім цього, представник відповідача надала розрахунок за позовом та пояснила, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська заборгованість станом на 21.05.2013 року була визначена у сумі 47\~092,13 грн., автомобіль було реалізовано 21.04.2015 року за ціною 68\~500 грн. Проценти за період з 21.05.2013 року по 21.05.2015 року складають 14\~941,54 грн., пеня за несвоєчасну виплату процентів 4\~298,25 грн. Таким чином, з суми 68\~500 грн. повинно бути утримано 47\~092,13 грн. та 19\~239,79 грн. (14\~941,54 грн. (проценти) + 4\~298,25 грн. (пеня), після чого залишається надлишок у розмірі 2\~168,08 грн. Загальна сума штрафів складає 997, 07 грн. (747,07 грн. +250 грн.). Таким чином, 2\~168,08 грн. 997,07 грн. = 1171,01 грн. надлишок, який залишився після реалізації автомобіля з урахуванням процентів, пені та двох штрафі на користь позивача. Вважає, що заборгованість за кредитом погашена за рахунок заставного майна у повному обсязі, навіть з надлишком. Вислухавши представників позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 26.08.2008 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № ZPP0AN57200692 (а.с.9-11). Згідно із Статутом Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» створено відповідно до Установчого договору від 06 липня 2000 року та на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 06 липня 2000 року шляхом зміни організаційно-правової форми Комерційного банку «ПриватБанк», створеного у 1992 році у формі товариства з обмеженою відповідальністю, свідоцтво про реєстрацію від 19.03.1992 року, реєстраційний № 92 в Державному реєстрі банків. Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків комерційного банку «ПриватБанк», створеного у формі товариства з обмеженою відповідальністю. За рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.83-87). Відповідно до умов вказаного кредитно-заставного договору банк зобовязався надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за його користування, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п.2.1). Згідно п.п. 17.1.1, 17.1.2, 17.1.3 укладеного між банком та [PERSON] кредитно-заставного договору № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року загальний розмір кредиту складає 59\~370,53 грн., з яких: 54800 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; 2799,40 грн. з метою оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту; 34 грн. з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі; 1644 грн. з метою оплати винагороди на надання фінансового інструменту, 93,13 грн. з метою оплати вартості поліса ОСЦПВ. Дата видачі кредиту: не пізніше, ніж 26.08.2008 року (п.17.1.4). Дата погашення: 25.08.2015 року (п.17.1.5). Процентна ставка: 20,04 % річних (п.17.1.6). З метою виконання зобовязань за п.3.4, позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 19595,80 грн. для сплати чергових страхових платежів (п.17.1.7). За користування наданим кредитом у період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти за ставкою, визначеною у п.17.1.6 договору (п.4.1). Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році (п.4.2). Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобовязань за договором позичальник надає банку предмет застави в заставу (п.2.2). Предметом застави є легковий автомобіль (до 1\~500 см куб.) марки DAEWOO Nexia SOHC E93, 2008 року випуску, кузов XWВ3D32UD8А000788, обєм двигуна 1,49, державний номер [NUMBER]. Предмет застави належить позичальнику на праві власності. Предмет застави, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Приморський район, с.Лозуватка, вул.Кутузова, буд.35, передається в заставу з усім його приладдям згідно технічної документації (п.17.9). Сторони погоджують, що на дату підписання договору вартість предмета застави становить 54900 грн. (п.17.10). Припинення дії договору здійснюється відповідно до положень договору та чинного законодавства України (п.15.4). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою, заставою. Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч.1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно із ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 26.08.2008 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № ZPP0AN57200692. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором в заставу надано автомобіль DAEWOO Nexia, 2008 року випуску, кузов XWВ3D32UD8А000788, державний номер [NUMBER], який належить позичальнику на праві власності. Позивач зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку із чим станом на 21.05.2013 року заборгованість склала 47\~092,13 грн., у тому числі заборгованість: за кредитом 38\~876,96 грн., по процентам за користування кредитом 3\~998,91 грн., по комісії за користування кредитом 765,89 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 969,79 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 2\~230,58 грн. Згідно акту, 08.06.2013 року, у звязку з неналежним виконанням кредитних зобовязань за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року, заставний автомобіль марки DAEWOO Nexia, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: XWВ3D32UD8А000788, реєстраційний номер [NUMBER], був переданий представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» із зазначеною в акті комплектністю, в тому числі з технічним паспортом на автомобіль. В акті зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» доручено передати автомобіль на реалізацію за ринковою ціною і направити виручені кошти на погашення заборгованості (а.с.92). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року, яке набрало законної сили 22.12.2013 року, було звернено стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року, а саме: автомобіль DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: XWВ3D32UD8А000788, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року в розмірі 47\~092,13 грн. (а.с.146-147). Після ухвалення вказаного рішення банк продовжував нараховувати пеню, штраф (процентна складова) та відсотки за користування кредитом за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини першої та частини четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~598 ЦК України \~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею\~599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже відповідно до статей 525, 526, 598, 599, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не позбавляє права на отримання процентів до дня повернення позики та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. З урахуванням наведених норм та враховуючи, що відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що передачею банку предмета застави - автомобіля, його зобовязання за кредитним договором припинились належним виконанням у розумінні ст. 599 ЦК України, суд дійшов висновку, що нарахування банком пені, штрафу (процентна складова) та відсотків за користування кредитом після постановлення 11.12.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення, є правомірним. Відповідно до п. 17.1.7 укладеного між позивачем та відповідачем кредитно-заставного договору, з метою виконання зобовязань за п.3.4, позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 19595,80 грн. для сплати чергових страхових платежів. Згідно із п.п.3.4.1, якщо позичальник не подав банку підтверджуючий документ про сплату чергових страхових платежів за договорами страхування станом на дату, коли вони повинні бути сплачені, банк має право самостійно сплатити такі страхові платежі протягом 5 банківських днів замість позичальника. Якщо банк скористається правом, передбаченим у статті 3.4.1 договору, і сплатить чергові страхові платежі, то позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів відшкодувати банку суму сплачених коштів та усі інші витрати банку, повязані зі здійсненням таких платежів. У разі непогашення позичальником такої заборгованості у вказаний строк, вона вважається простроченою (п.п. 3.4.2). 23.08.2013 року банком двічі було здійснено оплату страхових платежів у розмірі 274 грн. на загальну суму 548 грн. (а.с.170 зворотній бік). Протягом 30 календарних днів, відповідно до п.п. 3.4.2 договору, відповідач не повернув банку сплачені страхові платежі, тому тіло кредиту було збільшено на вказану суму. 21.04.2015 року заставний автомобіль було реалізовано та отримано ПАТ КБ «ПриватБанк» від його реалізації 68\~500 грн. (а.с.93). Станом на дату реалізації автомобіля - 21.04.2015 року, за розрахунком позивача борг відповідача перед банком складався з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 32266,04 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 11900,30 заборгованість по процентам за користування кредитом; 2839,67 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 30438,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.154 зворотній бік 158), 21465 грн. винагорода за зберігання та утримання предмета застави на майданчику банку відповідно до п. 16.10 договору і пошук покупця (а.с.101-108) та зі штрафів: 250 грн. штраф (фіксована частина), 2230,58 грн. штраф (процентна складова), зазначених у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року (а.с.146-147). Кошти, отримані від реалізації заставного автомобіля в сумі 68\~500 грн., були розподілені банком наступним чином: 21465 грн. - на оплату винагороди за зберігання та утримання предмета застави на майданчику банку та пошук покупця, 14768,96 грн. на погашення нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 32266,04 грн. на погашення простроченої заборгованості за кредитом (а.с.94, 99-100). Відповідно до ч.2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно із ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідно до п.п. 4.7 укладеного між банком та [PERSON] кредитно-заставного договору № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року, кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості, направляються для її погашення в такій послідовності: а) для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав банк за договором (зокрема, згідно зі статтями 3.4.1, 3.4.2, 6.2.7 договору); б) для оплати неустойки згідно зі ст. 14 договору; в) для оплати простроченої заборгованості за винагородами; г) для оплати простроченої заборгованості за процентами; д) для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом; е) сума, що залишилась, направляється для погашення заборгованості в такій послідовності: 1) за винагородами, 2) за процентами, 3) за наданим кредитом. Відповідно до п.п. 6.2.7 цього договору, позичальник зобовязується на підставі наданих банком підтверджуючих документів в першу чергу відшкодувати витрати/збитки банку, які виникли у звязку з наданням бюро кредитних історій інформації про позичальника, а також оплатою послуг, які надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку за цим договором та за договорами, укладеними з метою забезпечення зобовязань позичальника за цим договором. До послуг, зазначених у цьому пункті, зокрема належать доставка застави на місце зберігання, зберігання застави, послуги, повязані з реалізацією предмета застави. Відповідно до Договору застава забезпечує всі вимоги банку, зокрема, але не обмежуючись цим, застава забезпечує вимоги банку щодо: повернення повної суми кредиту, як це передбачено статтями 12.2.6 та 17.1.5 договору та іншими положеннями договору (п.п.7.1.1); сплати процентів за користування кредитом, як це передбачено ст. 17.1.6 договору та іншими положеннями договору (п.п.7.1.2); сплати винагород, як це передбачено ст. 17.1.8 договору та іншими положеннями договору (7.1.3); оплати неустойки (штрафів, пені) за порушення зобовязань позичальника, якщо це передбачено статтею договору та іншими відповідними положеннями договору (п.п.7.1.4); відшкодування таких витрат та збитків банку: а) витрат, повязаних із предявленням банком вимог за цим договором і зверненням стягнення на предмет застави; б) витрат на утримання і збереження предмета застави; в) витрат, що повязані з доставкою предмета застави до місця зберігання ( у разі переходу майна у володіння банку відповідно до статей 12.2.2 та 12.2.3 Договору); г) витрат на страхування предмета застави, якщо такі витрати понесені банком; д) витрат, повязаних з реєстрацією предмета застави, а також внесення змін у відповідний запис у державний реєстр та інших аналогічних витрат; е) витрат, повязаних із зняттям предмета застави з обліку в органах державної реєстрації транспортних засобів; ж) витрат, повязаних із нотаріальним посвідченням Договору ( у разі його нотаріального посвідчення); з) збитків, завданих у звязку з порушенням позичальником умов договору; и) інших витрат/збитків банку, яких він зазнав у звязку з цим договором (п.п.7.1.5). Після настання події дефолту та закінчення строку, встановленого у ст. 12.2.5 договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог (п.п. 13.1). У випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки (п.14.2). У разі порушення позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми невиконаного зобовязання (п.14.9). З урахуванням наведених норм закону та умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитно-заставного договору, проведений банком розподіл коштів, отриманих від реалізації заставного автомобіля, є правомірним. Судом встановлено, що коштів в сумі 68\~500 грн., отриманих ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.04.2015 року від реалізації заставного автомобіля, було недостатньо для направлення на погашення всієї кредитної заборгованості, тому залишився борг, який за наданим позивачем розрахунком складався з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 11900,30 заборгованість по процентам за користування кредитом; 2839,67 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 15\~669,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.154 зворотній бік 158) та зі штрафів : 250 грн. штраф (фіксована частина), 2230,58 грн. штраф (процентна складова), зазначених у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року (а.с.146-147). У звязку із наявністю зазначеної заборгованості зобовязання позивача за вказаним кредитним договором після реалізації заставного автомобіля не припинились, у звязку із чим банк продовжував нараховувати пеню, штраф (процентна складова) та відсотки за користування кредитом, визначивши борг станом на 18.11.2016 року в розмірі 61 220,77 грн., який за розрахунком позивача складається з: 7158,92 грн. - заборгованість за кредитом; 12178,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2946,43 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 35783,17 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 2903,37 грн. штраф (процентна складова) (а.с.154 зворотній бік 158). Порядок проведення розрахунку заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом, за пенею та штрафами відповідачем не оспорюється. Спірним є розподіл банком коштів, отриманих від реалізації заставного автомобіля, який, на думку відповідача та його представника, було проведено банком не згідно рішення суду та на його виконання, а на власний розсуд, визначення банком заборгованості за кредитним договором, якої, на думку відповідача та його представника, не залишилось, у звязку із погашенням за рахунок заставного автомобіля, та проведення після цього нарахувань за вказаним кредитним договором взагалі. Суд не приймає як безпідставне та таке, що спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, посилання представника відповідача на те, що заборгованість за укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором була погашена за рахунок заставного автомобіля, що позивач не зарахував суми після реалізації автомобіля згідно рішення суду, розподіливши всі суми на власний розсуд, що зарахування позивачем коштів, отриманих від реалізації автомобіля, на витрати у вигляді зберігання автомобіля банком, не ґрунтується на умовах договору та є безпідставним. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року звернено стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль DAEWOO, модель Nexia, рік випуску: 2008, що належить на праві власності [PERSON], для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року в розмірі 47\~092,13 грн., який визначено станом на 21.05.2013 року (а.с.146-147). В рішенні не зазначено в якій послідовності повинні направлятися кошти, отримані банком від реалізації предмета застави, для погашення заборгованість за кредитом, не встановлено порядок зарахування грошових коштів, а лише встановлено обєм зобовязання відповідача перед позивачем станом на 21.05.2013 року. Зазначеним рішенням не скасовано п. 4.7 кредитного договору, яким встановлено порядок розподілу грошових коштів. Вказаний автомобіль було реалізовано 21.04.2015 року, до цього часу, у звязку із тим, що з передачею банку предмета застави - автомобіля, зобовязання відповідача за кредитним договором не припинились, позивач на законних підставах продовжував нарахування пені, штрафу (процентна складова) та відсотків за користування кредитом, в результаті чого сума заборгованості за кредитом на дату реалізації заставного автомобіля збільшилась. Відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що він сприяв у реалізації автомобіля та що автомобіль, як предмет застави, було реалізовано лише 21.04.2015 року з вини банку. З письмових пояснень представника позивача вбачається, що реалізація предмета застави залежала від багатьох факторів, зокрема: стану транспортного засобу, ціни, сприяння власника щодо реалізації, порядку реалізації, невисокої покупної спроможності, що призвело до реалізації автомобіля лише 21.04.2015 року (а.с.214). Частиною 2 ст. 589 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги. Коштів, отриманих банком від реалізації предмета застави, було недостатньо для погашення заборгованості за кредитом, яка склалася на момент фактичного отримання зазначених коштів. Нормами ст. 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. З урахуванням наведеного, розподіл банком коштів, отриманих від реалізації заставного автомобіля, було проведено на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року, яким було звернено стягнення на вказаний автомобіль, та відповідно до вимог ст. 534, ч.2 ст. 589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу», умов кредитно-заставного договору, в якому сторони визначили порядок та черговість погашення заборгованості, з урахуванням черговості та розміру вимоги, що визначена на момент її фактичного задоволення. Витрати банку за зберігання і утримання предмета застави на майданчику банку та пошук покупця були погашені за рахунок коштів, отриманих банком від реалізації предмета застави, на законних підставах, підтверджені наданим позивачем розрахунком, який здійснено з урахуванням вимог, встановлених п. 16.10 кредитно-заставного договору, з розрахунку 36 грн. за кожен день знаходження предмета застави на зберіганні та кількості днів, що підтверджена актом прийому-передачі заставного автомобіля від 08.06.2013 року та меморіальним ордером №1 від 21.04.2015 року, який підтверджує дату реалізації автомобіля. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості: за кредитом в розмірі 7158,92 грн.; по процентам за користування кредитом в розмірі 12178,88 грн., а також штрафів в розмірі: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 2903,37 грн. штраф (процентна складова) підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії, що за посиланням представника відповідача не передбачено умовами договору, суд виходить з наступного. Укладеним між банком та [PERSON] кредитно-заставним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року не передбачена сплата позичальником комісії, а посилання представника позивача на те, що сплата комісії передбачена п.п. г) п.п. 17.1.8 кредитного договору, не є переконливою, оскільки зазначеним підпунктом передбачено сплату на користь банку винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів. Доказів у підтвердження того, що комісія це винагорода за резервування ресурсів, позивачем не надано, кредитний договір не містить посилань на тотожність понять комісія та винагорода за резервування ресурсів. Крім цього, комісія це одноразова фіксована плата за банківські операції та не може бути обрахована в процентному вигляді. З урахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2946,43 грн. задоволенню не підлягає. Щодо вимог представника відповідача про застосування до вимог про стягнення пені позовної давності в один рік, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.\~267 ЦК України). Згідно із ст.\~253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та ч.5 ст.\~261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 2 ст.\~264 ЦК України\~встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. (ч. 3 ст.\~264 ЦК України). Відповідно до статей\~6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до п. 14.11 укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів за користування кредитом, неустойки встановлено сторонами тривалістю 5 років. З рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2013 року вбачається, що у жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль, що належить на праві власності [PERSON], для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № ZPP0AN57200692 від 26.08.2008 року. Вказаним рішенням суду було звернуто стягнення на вказаний автомобіль, рішення набрало чинності 23.12.2013 року. З даним позовом до суду банк звернувся 27.11.2016 року (а.с.20), тобто в межах позовної давності. Жодного доказу у спростування наведеного відповідачем та його представником не надано. З урахуванням наведеного вимога представника відповідача про застосування до вимог про стягнення пені позовної давності в один рік є безпідставною і задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 35783,17 грн., суд виходить з того, що зазначена вимога є законною, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання в частині сплати заборгованості за кредитним договором, що спричиняє наслідки, зокрема наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. 3. ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, визначена позивачем у розмірі 35783,17 грн., значно перевищує розмір основного боргу у вигляді заборгованості за кредитом у сумі 7158,92 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 12178,88 грн. Крім цього, судом встановлено, що відповідач тривалий час добросовісно виконував обовязки з повернення кредиту за вказаним кредитним договором, після утворення заборгованості за кредитом добровільно передав банку автомобіль, який був предметом застави. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про можливість застосувати ч. 3. ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 20\~000 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитно-заставним договором в сумі 42\~491,17 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом в розмірі 7158,92 грн.; по процентам за користування кредитом в розмірі 12178,88 грн., з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 20\~000 грн. та штрафів в розмірі: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 2903,37 грн. штраф (процентна складова). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 15\~783,17 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 2946,43 грн. необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674 - УІ). При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. (а.с.1). Судовий збір на користь позивача підлягає стягненню з відповідача - [PERSON], пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 956,46 грн. (42\~491,17 грн. х 100% : 61220,77 грн.) = 69,41%; (69,41% х 1378 грн.= 956,46 грн.).

Outcome: partial