Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позові зазначило, що 4 квітня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №78п/10/2009-840, за яким позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано під споживчі цілі грошові кошти (кредит) у сумі 27000 доларів США, під 14,49% річних, із щомісячною платою за користування кредитом із розрахунку 0,10% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 20.03.2018 року. Сторонами кредитного договору було передбачено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені договором платежі у сумі мінімально необхідного платежу - 448,21 доларів США до 20 числа щомісячно. Позивачем своє договірне зобов'язання перед позичальником щодо надання кредитних коштів виконано у повному обсязі. 30 квітня 2010 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №78п/10/2008-840 від 04.04.2008 року, якою сторони виклали кредитний договір в новій редакції. Відповідно до додаткової угоди №1 умови щодо суми кредиту, розміру відсотків за користування кредитом, плати за управління кредитом та кінцевого терміну повернення кредиту залишились незмінними. Додатковою угодою №1 було змінено умови щодо суми мінімально необхідного платежу, яка на відміну від кредитного договору визначалась графіком, що міститься у додатку №1, а фактично позичальнику на строк 12 місяців надано відстрочення по сплаті тіла кредиту, починаючи з 20 травня 2011 року сума платежу повинна складати 489,11 доларів США. Оскільки позичальником останнє погашення заборгованості по основній сумі кредиту було проведено 02.08.2012 року, а загалом повернуто лише 5326,27 доларів США від суми кредиту, то залишок заборгованості за кредитом станом на 15.08.2013 року становить 21673,73 доларів США. Через те, що позичальником останнє погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом було проведено 02.08.2012 року, сума нарахованих відсотків складає 18952,49 доларів США, а загалом сплачено лише 15553,11 доларів США, то залишок заборгованості по відсоткам станом на 15.08.2013 року становить 3399,38 доларів США. Залишок заборгованості по комісії станом на 15.08.2013 року становить 273,83 долари США, а заборгованість по пені станом на 15.08.2013 року становить 408,47 доларів США. Також позичальник зобов'язаний сплатити штраф в сумі 752,19 доларів США. Таким чином, загальна заборгованість по кредитному договору становить 26507,60 доларів США (211875,25 грн - у гривневому еквіваленті). 4 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилась перед Позивачем за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору. Також, при підписанні додаткової угоди №1 поручитель підтвердила взятий на себе обов'язок забезпечити належне виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, плати за управління кредитом та можливих штрафних санкцій. Поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Крім того, на момент укладення кредитного договору позичальник та поручитель перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідач як дружина позичальника була обізнана та дала згоду на отримання кредиту, кредитні кошти витрачено в інтересах сім'ї, які згідно з вимогами ст..61 СК України стали об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також ч.4 ст.65 СК України передбачено, що договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно (гроші), одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Позивач направив відповідачу письмову вимогу про усунення порушень та дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, однак кошти відповідачем не повернуто, а зобов'язання не припинено. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №78п/10/2008-840 від 4 квітня 2008 року в сумі 26507,60 доларів США, а також понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача Чорний Ігор Степанович позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що в квітні 2008 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до банку по питанню отримання кредиту, погодившись з умовами, запропонованими банком. Після всіх процедур, пов'язаних з вирішенням питання про надання кредиту, було вирішено надати кредит в сумі 2700 доларів США, який був наданий у повному обсязі, тобто банк свої зобов'язання виконав. Однак, так як ні позичальник, ні поручитель, з серпня 2012 року не виконували умови кредитного договору, а намагання банку вирішити питання погашення кредиту без суду закінчились нічим, банк звернувся до суду з позовом до поручителя, який відповідає солідарно з позичальником. Ще до звернення до суду з позовом банк надсилав вимоги на адресу поручителя. Додатково у судових дебатах зазначив, що відповідач у судовому засіданні не підтвердила того факту, що не знала про заборгованість позичальника. Крім того, всі отримані позичальником кошти йшли на сімейні потреби, і позичальник та поручитель всі питання вирішували спільно. [PERSON] добровільно поставила підпис під договором, тому несе відповідальність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що договір поруки вона не підписувала. Зазначила, що хоч вони з позичальником на час укладення договору перебували у зареєстрованому шлюбі, проте разом не проживали з 2007 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки та зазначив, що Договором кредиту і поруки передбачене досудове врегулювання спору. Позивач не надав підтверджень, що відповідач отримувала вимоги банку. Зазначив, що його довірителька заперечує факт підписання договору поруки, і їй невідомо хто за неї ставив підпис. Таку ж позицію представник відповідача висловив у судових дебатах, зазначивши, що на позивача покладено обов'язок надати докази, які підтверджують обставини, на які позивач посилається у позові. Позивач не підтвердив доказами суми, зазначені у розрахунках заборгованості, зокрема первинними бухгалтерськими документами, хоча поручитель не сплачувала кошти по кредитному договору, тобто не була учасником цих правовідносин. Тому не знає достовірно, чи правильно позивач зазначив у розрахунку заборгованості суми, які позичальник сплатив на погашення боргу, можливо такі суми були більші. Представник звернув увагу суду на те, що судом було задоволено клопотання про витребування у банку вказаних первинних бухгалтерських документів, проте позивач надав відповідь, що вони знищені, хоча це суперечить правилам ведення бухгалтерського обліку, так як кредитна справа ще не закрита і документи повинні зберігатись. Посилання представника позивача на те, що документи знищені за минуванням трьох років, безпідставні, так як останні операції, згідно наданого банком розрахунку заборгованості, мали місце у 2012 році, тобто трирічний термін ще не минув. Відповідач заперечує факт укладення договору поруки, її заяви на оформлення договору поруки у кредитній справі немає, довідки про середню заробітну плату не відповідають дійсності, так як відповідач у товаристві, яке зазначене у довідках, взагалі не працювала. Хто надав до банку документи відповідача, вони не знають. Просив відмовити у задоволенні позову. До початку розгляду справи по суті представник відповідача [PERSON] подав до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому також просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що його довірителька не підписувала договору поруки та додаткову угоду до нього. Як вбачається з матеріалів справи вимоги банку до позичальника та поручителя були направлені 9 вересня 2013 року і строк на її добровільне виконання спливає 9 жовтня 2013 року. Саме після цієї дати, у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань, банк має право направити відповідну вимогу до поручителя, як це передбачено умовами договору поруки, і після того, як він в триденний строк її не виконає, звернутись з відповідним позовом до суду. Як вбачається з позовної заяви вона була направлена 10.09.2013 року, тобто позивач передчасно, з порушенням порядку досудового врегулювання спорів, звернувся до суду з позовною заявою, не дочекавшись 30-денного строку на виконання вимог позичальником. Крім того, як вбачається з договору кредиту, ним не передбачалось укладення договору поруки з поручителем, що підтверджується відсутністю номеру договору, відповідно до якого він реєструється в електронній базі договорів. 30.04.2010 року була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору. Однак, відповідач свій підпис в угоді не ставила. Про існування спірних правовідносин відповідач дізналась лише з заявленого до неї позову. В зв'язку з тим, що згоди на укладення спірних договорів поруки та додаткової угоди №1 до кредитного договору з додатком поручителем не надавалось, і підпис, яким вона мала підтвердити свій намір на прийняття зобов'язань по даним договорам, є фіктивним та не відповідає зразку підпису, [PERSON] з умовами договору поруки на день його укладення ознайомлена не була, свого підпису на договорі не ставила, то це тягне за собою його недійсність згідно ст.ст.215, 218 ЦК України. [PERSON], який був зазначений у позовній заяві в якості третьої особи, у судові засідання не з'являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За згодою сторін, справа розглянута за відсутності [PERSON] Суд, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами в ході судового розгляду документи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно Статуту ПАТ «Комерційний банк «Надра» він являється правонаступником Акціонерного комерційного банку «Надра». 4 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений кредитний договір №78п/10/2008-840, за умовами якого [PERSON] надавався кредит в сумі 27000 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,49% річних. Кредит надано на строк до 20 березня 2018 року. Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені Договором платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, який становить 448,21 долари США. Згідно заяви про видачу готівки №232 від 4 квітня 2008 року [PERSON] отримав кошти згідно кредитного договору. 30 квітня 2010 року між позивачем та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №78п/10/2008-840 від 4 квітня 2008 року, якою кредитний договір викладений в новій редакції, згідно якої розмір кредиту, кінцевий термін повернення кредиту, відсотки за користування ним залишено без змін. При цьому щомісячна сума мінімально необхідного платежу вказана у Графіку, що міститься у Додатку №1 до Договору. Згідно Додатку №1 у період з 20 травня 2010 року по 20 травня 2011 року позичальник сплачує лише відсотки та комісію. 4 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір поруки без номера, згідно якого поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №78п/10/2008-840 від 4 квітня 2008 року. 6 вересня 2013 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про усунення порушень та дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Суд відхиляє доводи відповідача та її представника про те, що [PERSON] не укладала договору поруки 4 квітня 2008 року, так як суду не надано доказів на підтвердження вказаної обставини. В матеріалах кредитної справи, яка була надана для огляду у судовому засіданні, наявні документи, які свідчать про те, що банку була надана довідка про доходи відповідача, датована 24.03.2008 року, та копії документів, що посвідчують особу поручителя. Також, суд не вбачає підстав, які свідчать про припинення поруки у зв'язку з укладенням додаткової угоди №1 від 30 квітня 2010 року, так як зобов'язання, забезпечене порукою від 4 квітня 2008 року, не припинилось, і суду не надано доказів, що у зв'язку із змінами до кредитного договору збільшився обсяг відповідальності поручителя. Суд, також відхиляє доводи сторони відповідача про те, що позивачем не дотримано порядку та строків досудового врегулювання спору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем письмова вимога була направлена на адресу відповідача 6 вересня 2013 року, а позовна заява до суду подана 14 вересня 2013 року. Згідно Договору поруки поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником зобов'язань і необхідності їх виконання Поручителем. Тобто, вже з настанням такого строку, визначеного Договором поруки, і в разі невиконання вимоги Кредитора, виникають спірні правовідносини, і Кредитор набуває права звернення до суду для вирішення спору. Строк тривалістю 30 днів, на який посилається представник відповідача у своєму письмовому запереченні, не передбачений Договором поруки, та не зазначений у письмовій вимозі позивача. Проте, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розрахунку заборгованості, який додав позивач до позовної заяви. У відповідності до вимог статті 57 КЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави звільнення від доказування визначені у статті 61 ЦПК України, згідно якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначив, що позивач не надав первинних бухгалтерських документів, відомості про які зазначені у розрахунку заборгованості, і які б підтверджували суми, сплачені позичальником на погашення кредиту. При цьому вказав, що сплачені суми можуть бути більшими ніж ті, які вказані у розрахунку, і сам по собі розрахунок не являється належним та допустимим доказом. Просив врахувати, що відповідач особисто кредит не погашала, тому не може достовірно знати ті суми, які [PERSON] сплачував до банку. Суд погоджується з такою позицією представника відповідача, так як у відповідності до статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. За клопотанням сторони відповідача суд витребував у позивача оригінали первинних бухгалтерських документів, посилання на які наявні у розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданому позивачем. Проте, оригінали таких документів, суду надані не були, з посиланням позивача на те, що такі документи знищені через закінчення строку зберігання. При цьому суду не надано документи, що підтверджують знищення документів, які витребовував суд. Суд не може взяти як доказ, що підтверджує розмір позовних вимог, розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, так як він не являється письмовим доказом в розумінні статті 64 ЦПК України. Враховуючи те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а позивач не надав суду належних доказів щодо розміру сплачених позичальником на погашення кредиту коштів, що, в свою чергу, ставить під сумнів розмір заборгованості, вказаної у позовній заяві, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed