Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 10.10.2005 року укладено кредитний договір № DNH4KP11790191, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7\~696, 26 грн., з відсотковою ставкою 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за договором № DNH4KP11790191, внаслідок чого станом на 10.09.2015 року заборгованість за договором становить 193\~110, 16 грн.. За вирахуванням суми у розмірі 116\~865,38 грн., яка була стягнута з відповідача за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2012 року, становить 76\~244,78 грн.. Загальна сума заборгованості станом на 10.09.2015 року складає 80\~557, 02 грн.,в тому числі сума боргу 76 244,78 грн., штрафу 500, 00 грн., штрафу 3\~812, 24 грн.. За вказаних обставин позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 80\~557, 02 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги змінив та просив стягнути заборгованість за відсотками за договором № DNH4KP11790191 від 10.10.2005 року нарахованих по кредиту за період з 25.09.2015 року по 15.01.2016 року у розмірі 18\~578, 77 грн. та судовий збір. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами склалися цивільні правовідносини, урегульовані ст.ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, у відповідності до вимог яких за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за кредитним договором. Судом встановлено, що між\~ ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 10.10.2005 року укладено кредитний договір № DNH4KP11790191 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7\~696, 26 грн., з відсотковою ставкою 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с. 6-10). Відповідач виконував свої зобовязання несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість за відсотками за договором № DNH4KP11790191 від 10.10.2005 року нарахованих по кредиту за період з 25.09.2015 року по 15.01.2016 року у розмірі 18\~578, 77 грн (а.с. 59, 60). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2012 року з відповідача на користь позивача було стягнуто загальну суму заборгованості у розмірі 116\~865, 38 грн. ( а.с. 4), вказане рішення було скасовано ухвалою цього ж суду від 08.05.2013 року. 13.02.2014 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності щодо вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP11790191, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 10.10.2005 року ( а.с. 40). Відповідно до ст. ст.\~10,\~11 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 61 ч. 1 п. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 257 ч. 1 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ст. 267 ч. 1 п. 4 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 зі змінами від 07.02. 2014 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз`яснено, що у зв`язку з тим, що ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно ст. 11 ч. 11 п. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Доводи представника позивача щодо наявності підстав для стягнення з [PERSON] відсотків за договором № DNH4KP11790191 від 10.10.2005 року, нарахованих по кредиту за період з 25.09.2015 року по 15.01.2016 року у розмірі 18\~578, 77 грн., суд не приймає, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволені позовних вимог у зв`язку зі спливом строків позовної давності, тому спливли строки позовної давності до додаткових вимог, а саме до заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 25.09.2015 року по 15.01.2016 року у розмірі 18\~578, 77 грн. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed