Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.01.2011 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного з відповідачем [PERSON] договору б/н від 10 січня 2011 року, остання отримала кредит у розмірі 2300.00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Позивач вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач також посилається на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом. Станом на 25 грудня 2017 року розмір заборгованості складає 16 506,45 грн., з них: тіло кредиту - 688,98 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1 119,08 грн., заборгованість по пені та комісії 13 436,18 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 762,21 грн. На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість у розмірі 16 506,45 грн. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. У долученому до позовної заяви письмовому клопотанні представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, відповідно до поданої заяви, письмових заперечень просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку із не доведеністю останніх та просить суд застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Підписом у названій анкеті-заяві [PERSON] засвідчила свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між ним і банком та що вона зобов'язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 5-6). За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи із дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Такий висновок щодо необхідності доведення позивачем вказаних обставин викладено Верховним Судом України у постановах від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16. За частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. В дійсному позові про стягнення боргу за кредитним договором відсутнє зазначення номера картки, яка видана відповідачці [PERSON], що ставить під сумнів наявність боргу у відповідача. З наданої позивачем копії заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не вбачається який саме вид банківської платіжної карти отримала [PERSON] після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на її картці кредитний ліміт. Відтак, суд позбавлений можливості перевірити, на якій підставі [PERSON] отримувала кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача. Таким чином суд доходить висновку про не достатність розрахунку заборгованості Позивача як доказу, що підтверджує наявність та розмір заборгованості відповідачки [PERSON] Крім цього, обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Отже, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 (справа № 6-2320цс16). Тому, з урахуванням того, що відповідачем не були підписані як окремі договори умови щодо забезпечення виконання кредиту у вигляді пені, штрафу, суд вважає за необхідне відмовити у цій частині. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 10.01.2011 року та наявність у [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 16 506,45 грн., суду надано не було. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.01.2011 року в сумі 16 506,45 грн. задоволенню не підлягають у звязку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог та відсутністю належних і допустимих доказів, які б підтверджували сам факт укладення між сторонами відповідного кредитного договору та наявність заборгованості відповідача за цим кредитним договором. Також, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для розгляду питання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 526, 628, 629, 1046, 1054, 1056 ЦК України,

Outcome: dismissed