Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.11.2013 року в розмірі 14882,06 грн. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобовязання. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] не прибув, до позовної заяви надали клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, посилаючись на письмове заперечення. (а.с.55). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28.11.2013 року, відповідно до якої відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.7). Із наданого [PERSON] розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором вбачається, що станом на 06.10.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед [PERSON] становить 14882,06 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 490,60грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 10106,60грн; заборгованість за пенею та комісією в сумі 3100грн.; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 684,86грн. (а.с.5-6). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Таким чином, зі змісту наведених правових норм та матеріалів справи вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобовязань відповідачем. Проте, із заяви відповідача [PERSON] вбачається, що Банк незаконно збільшив розмір процентної ставки в односторонньому порядку, не повідомивши її належним чином. Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що [PERSON] нараховувалися проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, зокрема з 28.11.2013 року по 30.08.2014 року 30%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8%, з 01.04.2015 року по 06.10.2016 року 43.2%. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право проводити зміни тарифів. При цьому Банк, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до ч.\~5 ст.1056-1 ЦК України, індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. Відповідно до ч.6 ст.1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки За таких обставин, суд вважає, що визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка - 30,0% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до [PERSON], оскільки, без дотриманням вищенаведених вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. Тобто, відповідачу мали бути нараховані проценти за період з 28.11.2013 року по 06.10.2016 року, що становить 1044 днів, в розмірі 426,82грн. ( 490,60грн. /360 днів *1044днів * 30%), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафів, то суд вважає наступне. Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що [PERSON] нараховано заборгованість за пенею та комісією в сумі 3100грн. та штрафи: 500грн. (фіксована частина), 684,86грн. (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити [PERSON] штраф в розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100грн., клієнт сплачує [PERSON] пеню. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема п.2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, також п.2.1.1.7.6 передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків сплати платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором. Враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові ВСУ № 6-2003цс15 від 23.10.2015 року. Тому, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в розмірі 500грн. та 684,86грн., позивачу необхідно відмовити. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності до пені. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ пеня нарахована за один рік. Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що сума заборгованості за пенею та комісією становить 3100,00грн., проте, стягненню з відповідача підлягає сума, яка нарахована за календарний рік, що передував поданню [PERSON] позову, зокрема 1200 гривень (100 грн. пені за місяць). На час розгляду справи заборгованість за комісією позивачем не доведена, тому, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю суми комісії. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.11.2013 року в сумі 2117,42грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 490гривень 60копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 426 гривень 82 копійок, заборгованість за пенею та комісією в сумі 1200гривень 00 копійок. В задоволенні решти сум за кредитним договором відмовити позивачу. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 196грн. 08коп., відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial