Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідно до договору № DNH4KS80280746 від 05.05.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 3510 грн. 44 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 30.04.2009 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів було змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» та 17.07.2009 року було проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 18.09.2015 року утворилася заборгованість в сумі 70172 грн. 09 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3314 грн. 32 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 20263 грн. 20 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань - 46594 грн. 57 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 46703 грн. 65 коп., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2013 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Різниця становить 23468 грн. 44 коп. До того ж, відповідно до п.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач повинен сплатити штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1173 грн. 42 коп. Отже, загальна заборгованість за кредитним договором становить 25141 грн. 86 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 25141 грн. 86 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банку «ПриватБанк» [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 282-О від 22.01.2014 року (а.с.56), не зявилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, при цьому не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.66). Крім того, представником позивача надано письмові пояснення щодо обставин справи, виписка за кредитним договором та розрахунок заборгованості за період з 20.07.2013 року по 18.09.2015 року, а також копії постанов Відділу державної виконавчої служби Великобілозерського районного управління юстиції в Запорізькій області. Крім того, представник позивача просить приєднати до матеріалів справи доказ про понесені судові витрати, а саме, [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] банком «ПриватБанк» був здійснений виклик відповідача через оголошення в газеті, публікація якого оплачена позивачем. В порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення у засобах масової інформації - газеті «Запорізька правда», причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження, посилаючись на матеріали цивільної справи. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банку «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із заяви [PERSON] від 05.05.2006 року, останній, ознайомившись з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами Закритого акціонерного товариства [PERSON] банку «ПриватБанк», просить надати строковий кредит в розмірі 3510 грн. 44 коп., при цьому заявник зазначив, що метою кредитування є купівля товарів народного споживання. Відповідач погодився, що вказана Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає кредитно-заставний договір. (а.с.6). Отже, необхідно констатувати, що між Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк» та [PERSON] 05.05.2006 року було укладено кредитно-заставний договір. Згідно п.1.1. статуту [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ [PERSON] банк «ПриватБанк»), у звязку із зміною типу Банку змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк». Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк». Судом встановлено, що позивач надав відповідачу кредит в розмірі 3510 грн. 44 коп. строком на 24 місяці, з відсотковою ставкою 2,09 % в місяць, що дорівнює 25,08 % на рік. Ціль кредитування - купівля товарів народного споживання та сплата комісії Банку та Компанії. Згідно заяви від 05.05.2006 року та п.2.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник доручає Банку, без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ЗФ ТОВ «Віст»-Сервіс», а також комісію компанії. Відповідно умов заяви від 05.05.2006 року та п.п. 3.2.2 та 3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 17 число кожного місяця, при цьому позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 188 грн.11 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно пункту 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, [PERSON] має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNH4KS80280746 від 05.05.2006 року станом на 19.07.2013 року в розмірі 36703 грн. 65 коп.. а також стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» суму 10000 грн., а всього заборгованість в сумі 46703 грн. 65 коп. Відповідно до постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Великобілозерського районного управління юстиції Запорізької області від 01.12.2015 року, при примусовому виконанні виконавчого листа № 202/32171/13ц від 12.02.2014 року, виданого Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору в сумі 46703 грн.65 коп., було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. З даної причини та на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист було повернуто стягувану (а.с.71). Відповідно до письмових пояснень позивача та розрахунку суми боргу, судом встановлено, що позовні вимоги позивача складаються з нових нарахувань за кредитним договором, які не охоплені рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2013 року та які нараховані за період з 20.07.2013 року по 18.09.2015 року, а саме: заборгованість за відсотками в сумі 5243 грн. 26 коп., заборгованість з пені в сумі 18225 грн. 18 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова в сумі 1173 грн. 42 коп. Всього заборгованість складає 25141 грн. 86 коп. (а.с.65-66). За правилами статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Норми статей 525, 526 ЦК України передбачають, що зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом п.5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості. Нормами частин першої та третьої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. За правилами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормою частини 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Крім того, необхідно зауважити, що застосовуючи вищезазначені норми права, суд, виконуючи положення ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховував висновок про застосування таких норм права, викладений в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1206цс15. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором, порушив порядок погашення заборгованості, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 21.11.2013 року залишилося без виконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, вимоги позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. та витрат, повязаних з викликом в судове засідання відповідача [PERSON] через засоби масової інформації в сумі 330 грн., підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved