Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, далі ПАТ КБ ПриватБанк, звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву від 26.05.2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Станом на 27 вересня 2017 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 21571 грн. 60 коп., яка складається з тіла кредиту - 8246 грн. 19 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6104 грн. 34 коп., заборгованості за пенею - 5717 грн. 66 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1003 грн. 41 коп. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 21571 грн. 60 коп. та судові витрати у розмірі 1600 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 33). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає частково, в розмірі тіла кредиту: 8246,19 грн. та у розмірі штрафу: 1503,41 грн. (а.с.46) Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотань сторін суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір від 26 травня 2014 року, який складається з анкети - заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, що становлять кредитний договір (а.с. 8, 9, 10-24). Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, з якими вона була письмово ознайомлена, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зобовязалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.8). Згідно п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с.16). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.18). Відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку невиконання зобовязань по договору, на вимогу банка виконати зобовязання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п. 2.1.1.5.5 та п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг) (а.с. 19). За умовами договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (п.2.1.1.7.6). Крім того, у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник сплачує банку пеню, яка нараховується в день нарахування процентів за кредитом (п. 2.1.1.12.6.1) (а.с. 20, 21). Згідно п.2.1.1.12.10 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або в певній банком частки у разі не виконання клієнтом своїх боргових зобовязань за цим договором (а.с. 21) При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання договору від 26 травня 2014 року. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обовязки, які вони врегулювали договором від 26 травня 2014 року. Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2017 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], заборгованість станом на 27.09.2017 року становить 21571 грн. 60 коп., яка складається з тіла кредиту - 8246 грн. 19 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6104 грн. 34 коп., заборгованості за пенею - 5717 грн. 66 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1003 грн. 41 коп. (а.с. 6-7). За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорювала договір позики, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», не надала суду доказів, що кредитний договір укладений проти її справжньої волі. Окрім того, [PERSON] позов визнала частково, що вбачається із її заяви, яка міститься у матеріалах справи (а.с.46) При цьому доказів на спростування заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2014 року чи заборгованості у меншому розмірі відповідачем [PERSON] суду не надано. Крім того, як убачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2014 року укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] (а.с.6-7) [PERSON] не лише знімала грошові кошти, але й до березня 2017 року частково погашала заборгованість по кредитному договору, тобто фактично вчиняла ті дії, які свідчать про визнання нею заборгованості за кредитним договором від 26 травня 2014 року. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач не погасила узятий нею кредит, не сплатила відсотків, комісій, окрім того, за несвоєчасне погашення заборгованості їй нараховані штраф та пеня, і відповідно до зазначених вище норм цивільного законодавства ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. За таких обставин, враховуючи викладене, наявність простроченої заборгованості у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 26 травня 2014 року, суд приходить до висновку про достатність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 21571 грн. 60 коп., яка складається з тіла кредиту - 8246 грн. 19 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6104 грн. 34 коп., заборгованості за пенею - 5717 грн. 66 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1003 грн. 41 коп., що виникла станом на 27 вересня 2017 року та заявлена позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 1600 грн. 00 коп. Відповідно до ст. ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved