Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.07.2007 року між позивачем та ФОП [PERSON] був укладений кредитний договір № 1/07-SME. За умовами п. 1.1 договору банк зобов'язався надати у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти - кредит, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину цього договору. За умовами п. 1.1.1 договору, кредит надається у сумі 60 000, 00 грн. строком до 26 липня 2017 року зі сплатою 19 % річних. 27.07.2007 року між банком та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору, за умовами якого позичальнику банком видано транш кредиту в сумі 60 000, 00 грн. строком погашення відповідно до п. 1.1.2 кредитного договору. 28.05.2008 року між банком та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до договору, за умовами якої сторонами погоджено відсоткову ставку в 20 % річних. 24.06.2009 року між банком та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду № 3 до договору, відповідно до умов якої сторонами погоджено новий графік повернення кредиту. 11.03.2010 року між банком та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду № 4 до договору, відповідно до умов якої сторони змінили строк повернення відсотків нарахованих за кожен поточний місяць. За умовами п. 2.8.1 кредитного договору проценти, нараховані за місяць відповідно до п. 2.7 цього договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця, не пізніше 15 календарного числа місяця наступного за тим, за який вони нараховані. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредит, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором. Згідно з п. 4.3 кредитного договору, у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, комісії, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 кредитного договору за кожний день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.6 кредитного договору, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, він зобов'язується на вимогу кредитодавця сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь прострочення та подвійну процентну ставку зазначену в п.п. 1.1.13 кредитного договору. За умовами п. 4.5 договору сторони погодили, що кредитодавець має право у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених цим договором, вимагати погашення кредиту, сплати відсотків, за фактичний час користування кредитом, комісії та штрафних санкцій. Станом на 21.08.2015 року заборгованість становить 160 805, 65 грн., з них: строкова заборгованість за кредитом - 11 500, 00 грн.; прострочена до повернення сума кредиту - 29 500, 00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 53 047, 79 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 8 185, 43 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 13 537, 58 грн.; заборгованість по 3 % річних - 4 789, 35 грн.; заборгованість по комісіям - 0,00 грн.; інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту - 15 242, 04 грн.; інфляційні збитки за несвоєчасне погашення процентів - 25 003, 46 грн. В забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором було укладено договір іпотеки, реєстровий номер № 948, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно - будівлю складу, що розташована за адресою: [ADDRESS], з усіма приналежностями. Даний предмет іпотеки належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Виконкомом Алчевської міської ради 17.11.2004 року, яке зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.12.2004 р. Відповідно до п. 5.1.6 договору іпотеки, іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання, або його частини воно не буде виконане. За умовами п.п. 5.1.7 договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки. Відповідно до п. 7.1 договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання по кредитному договору в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. За умовами п. 7.2 договору іпотеки, у випадку смерті іпотекодавця/позичальника, а також у випадку порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця/позичальника або визнання його банкрутом, іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від того, настав строк виконання зобов'язання чи ні. За умовами п. 7.4 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі - переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами цього договору. Пунктом 7.6.1 договору іпотеки передбачено, що у випадку набуття іпотекодержателем права про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому ціною придбання у власність предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника перед іпотекодержателем за кредитним договором на дату прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмету іпотеки у власність. Іпотекодержатель також має право на свій розсуд вказати у своєму односторонньому рішенні про придбання предмета іпотеки у власність вартість предмета іпотеки, визначену на підставі здійсненної на його замовлення експертної оцінки предмет іпотеки та/або на підставі зафіксованої цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами та/або на підставі балансової вартості предмета іпотеки, що значиться в балансі іпотекодавця. За умовами п. 7.6.3 договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, і складається включаючи, але не обмежуючись, з суми заборгованості по кредиту, що наданий згідно з кредитним договором, несплачених процентів за користування кредитом, комісій, інших платежів, що передбачені цим договором та кредитним договором, збитків завданих прострочкою виконання, штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору та цим договором, витрат пов'язаних пред'явленням вимоги за зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки та інших витрат. На підставі викладеного позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.07.2007 року, реєстровий номер № 948, а саме: нерухоме майно - будівлю складу, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством Алчевське міське бюро технічної інвентаризації 10.07.2007 року за № 15185270, складається з: А-1 - будівлі складу, шлакоблок, загальною площею 72 кв.м.; Б - підвалу, блок, загальною площею 21,70 кв.м.; В - навісу, цеглян., що належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок часткового погашення заборгованості по кредитному договору № 1/07-SME від 27.07.2007 року. Визнати за Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 Т, код ЄДРПОУ 19017842) право власності на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.07.2007 року, реєстровий номер № 948, а саме: нерухоме майно - будівлю складу, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим комунальним підприємством Алчевське міське бюро технічної інвентаризації 10.07.2007 року за № 15185270, складається з: А-1 - будівлі складу, шлакоблок, загальною площею 72 кв.м.; Б - підвалу, блок, загальною площею 21,70 кв.м.; В - навісу, цеглян., з усіма приналежностями, при цьому зазначити, що ціною придбання предмета іпотеки у власність Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» є вартість предмета іпотеки, яка буде визначена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна для реєстрації права власності у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень» та обліку даного майна на балансі банку. Зазначити, що загальний розмір вимог, що підлягають сплаті Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з вартості предмета іпотеки складає 160 805, 65 грн. Представник позивача Луценко Ю.В. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином на сайті http://lsm.lg.court.gov.ua/sud 415/, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що згідно з кредитним договором № 7/07-SME від 27.07.2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», назву якого, згідно з витягом зі статуту, було змінено на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі за текстом - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі за текстом - ФОП [PERSON].), банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти - кредит, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину цього договору (п. 1.1) (а.с. 23-27). Згідно з п.п. 1.1.1-1.1.3 кредитного договору кредит надається у сумі 60 000, 00 грн., строком до 26 липня 2017 року включно, зі сплатою 19 % річних за користування кредитом. Згідно з п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів. 27.07.2007 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору, за умовами якої позичальнику банком видано транш кредиту в сумі 60 000, 00 грн. строком погашення відповідно до п. 1.1.2 кредитного договору (а.с. 30). 28.05.2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 2 до договору, за умовами якої сторонами погоджено відсоткову ставку у 20 % річних (а.с. 31). 24.06.2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 3 до договору, за умовами якої сторонами погоджено новий графік повернення кредиту (а.с. 32-34). 11.03.2010 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 4 до договору, за умовами якої сторони змінили строк повернення відсотків нарахованих за кожен поточний місяць (а.с. 35). Згідно з п. 2.8.1 кредитного договору проценти, нараховані за місяць відповідно до п. 2.7 цього договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця, не пізніше 15 календарного числа місяця наступного за тим, за який вони нараховані. Згідно з п. 4.3 кредитного договору у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, комісії, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в національній валюті України у розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 кредитного договору за кожний день прострочення виконання. Згідно з п. 4.5 кредитного договору сторони погодилися, що кредитодавець має право у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених цим договором, вимагати погашення кредиту, сплати відсотків за фактичний час користування кредитом, комісії та штрафних санкцій. Згідно з п. 4.6 кредитного договору у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, він зобов'язується на вимогу кредитодавця сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та подвійну процентну ставку за цим договором на суму боргу. З матеріалів справи судом встановлено, що банк взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином та надав ФОП [PERSON] кредит у сумі 60 000, 00 грн. Однак, позичальник ФОП [PERSON] порушив зобов'язання взяті на себе згідно з умовами кредитного договору щодо строків повернення кредиту та відсотків за його користування, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 7/07-SME від 27.07.2007 року, загальна сума заборгованості ФОП [PERSON] станом на 21.08.2015 року становить 160 805, 65 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 11 500, 00 грн.; прострочена до повернення сума кредиту - 29 500, 00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 53 047, 79 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 8 185, 43 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 13 537, 58 грн.; заборгованість по 3 % річних - 4 789, 35 грн.; інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту - 15 242, 04 грн.; інфляційні збитки за несвоєчасне погашення процентів - 25 003, 46 грн. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості по тілу кредиту, по процентам, 3 % річних та інфляції, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про наявність строкової заборгованості за кредитом у сумі 11 500, 00 грн., простроченої до повернення суми кредиту у сумі 29 500, 00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 53 047, 79 грн., заборгованості по 3 % річних у сумі 4 789, 35 грн., інфляційних збитків за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 15 242, 04 грн. та інфляційних збитків за несвоєчасне погашення процентів у сумі 25 003, 46 грн. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Проте, щодо наявності у позичальника ФОП [PERSON] перед банком заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 8 185, 43 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у сумі 13 537, 58 грн., суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Брянка Луганської області. Згідно з кредитним договором № 7/07-SME від 27.07.2007 року позичальник ФОП [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 7/07-SME від 27.07.2007 року, сума заборгованості ФОП [PERSON] по пені станом на 21.08.2015 року складає: пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 8 185, 43 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 13 537, 58 грн. Таким чином, враховуючи, що з 14.04.2014 року на нарахування пені та штрафів накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 8 185, 43 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у сумі 13 537, 58 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначені суми згідно з розрахунком заборгованості нараховані за період з 21.02.2015 року по 21.08.2015 року, тобто всупереч вищезазначеному Закону у період дії мораторію на їх нарахування. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про визнання права власності на предмет іпотеки, в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 8 185, 43 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у сумі 13 537, 58 грн. слід відмовити за необґрунтованістю. Щодо позовної вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись заставою. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи плату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З матеріалів справи судом встановлено, що з метою забезпечення виконання грошового зобов'язання позичальника ФОП [PERSON] за кредитним договором № 7/07-SME від 27.07.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», назву якого, згідно з витягом зі статуту, було змінено на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] 27.07.2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області Журбою О.Л., реєстровий № 948, за умовами якого [PERSON] з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 7/07-SME від 27.07.2007 року, передав в іпотеку, а банк прийняв в іпотеку предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - будівлю складу, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством Алчевське міське бюро технічної інвентаризації 10.07.2007 року за № 15185270, складається з: А-1 - будівлі складу, шлакоблок, загальною площею 72 кв.м.; Б - підвалу, блок, загальною площею 21,70 кв.м.; В - навісу, цеглян. (а.с. 36-39). Згідно з витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 13671639 від 27.07.2007 року, приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області Журбою О.Л. проведено державну реєстрацію вищевказаного договору іпотеки та до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис про обтяження нерухомого майна, зазначеного у цьому договорі іпотеки. Згідно з п. 1.5 договору іпотеки сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 90 530, 00 грн., про що складено акт погодження вартості майна від 27.07.2007 року. Згідно з п. 1.6 договору іпотеки предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Алчевської міської ради 17.11.2004 року, на підставі рішення виконкому Алчевської міської ради від 17.11.2004 року № 723 та зареєстрованого комунальним підприємством Алчевське бюро технічної інвентаризації за № 208, в книзі № 7. Згідно з п. 5.1.6 договору іпотеки іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання або його частини, воно не буде виконане. Згідно з п.п. 5.1.7 договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки. Згідно з п. 7.1 договору іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання по кредитному договору в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 7.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами цього договору. Згідно з п. 7.6.1 договору іпотеки передбачено, що у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець цим договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. При цьому, ціною придбання у власність предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника перед іпотекодержателем за кредитним договором на дату прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмету іпотеки у власність. Іпотекодержатель також має право на свій розсуд вказати у своєму односторонньому рішенні про придбання предмета іпотеки у власність вартість предмета іпотеки, визначену на підставі здійсненної на його замовлення експертної оцінки предмет іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами та/або на підставі балансової вартості предмета іпотеки, що значиться в балансі іпотекодавця. Згідно з п. 7.6.3 договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, і складається, включаючи, але не обмежуючись, з суми заборгованості по кредиту, що наданий згідно з кредитним договором, несплачених процентів за користування кредитом, комісій, інших платежів, що передбачені цим договором та кредитним договором, збитків завданих прострочкою виконання, штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору та цим договором, витрат, пов'язаних пред'явленням вимоги за зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, та інших витрат. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 7/07-SME від 27.07.2007 року, а також з урахуванням позиції суду, яка викладена вище щодо часткового задоволення позовних вимог без урахування пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 8 185, 43 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту у сумі 13 537, 58 грн., суд вважає, що загальна сума заборгованості ФОП [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 21.08.2015 року становить 139 082, 64 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 11 500, 00 грн.; прострочена до повернення сума кредиту - 29 500, 00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 53 047, 79 грн.; заборгованість по 3 % річних - 4 789, 35 грн.; інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту - 15 242, 04 грн.; інфляційні збитки за несвоєчасне погашення процентів - 25 003, 46 грн.. Отже, судом встановлено, що позичальник ФОП [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором перед позивачем не виконав, у зв'язку з чим у нього наявна заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» у сумі 139 082,64 грн., а також наявні законні підстави для звернення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до суду з вимогою до іпотекодавця [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищезазначеного боргу. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.12.2013 року по справі № 6-124цс13. Таким чином, оскільки законом не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, а пунктом 7.4 договору іпотеки від 27.07.2007 року сторони передбачили такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання за позивачем права власності на цей предмет іпотеки. Щодо початкової ціни предмета іпотеки. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодателем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 року по справі № 6-1205цс15. Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про встановлення вартості предмета іпотеки, яка буде визначена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна для реєстрації права власності у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень» та обліку даного майна на балансі банку. Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.03.2015 року прийнято рішення № 63 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог судовий збір у сумі 2086 грн. 24 коп.

Outcome: partial