Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду 21 травня 2014 року з позовом, вказавши, що 04 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] був укладений кредитний договір № 1/265-МК. Згідно умов вищевказаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 30000 дол. США. Станом на 03.12.2013 р. борг по кредитному договору складає 93 789,11 дол. США, до теперішнього часу борг по кредитному договору не сплачений. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 02.03.2012 року винесено заочне рішення про стягнення з відповідача [PERSON] боргу по кредитному договору. Державним виконавцем Довгинцівського ВДВС на підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження та в рамках виконання рішення суду накладено арешт на майно [PERSON]: зокрема на квартиру [ADDRESS]. Однак в зв'язку із скасуванням заочного рішення виконавче провадження постановою державного виконавця було закінчено. В лютому 2013 року банк знову звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2013 року задоволено заяву банку про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Однак відповідач з метою уникнення від відповідальності, передбаченої кредитним договором, оскільки суд міг звернути стягнення на майно в рахунок погашення кредитної заборгованості, 10 жовтня 2012 року подарував свою квартиру доньці [PERSON], уклавши договір дарування. Тому позивач вважає вказаний правочин недійсним та просить визнати договір дарування від 10.10.2012 р. квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], зобов'язати реєстраційну службу Криворізького міського управління юстиції внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав власності [PERSON] на нерухоме майно - квартири [ADDRESS], та стягнути з відповідачі [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 487,20 грн. В судовому засіданні представник позивача Бродько А.І. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він не ухилявся від виконання своїх кредитних зобов'язань шляхом укладення договору дарування. Він хворіє, переніс інфаркт, тому побоюючись за власне здоров'я вирішив оформити на доньку квартиру шляхом укладення договору дарування, у випадку якщо з ним щось станеться донька в майбутньому зможе уникнути проблем. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав з тих же підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник відповідача реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і [PERSON] була укладена кредитна угода № 1/265-МК, згідно умов якої позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 30000 дол. США (а.с. 4-8 - копія кредитної угоди, а.с. 10 - копія договору про видачу траншу, а.с. 14-15 - копія додатку 1). Станом на 03.12.2013 р. борг [PERSON] по кредитній угоді № 1/265-МК від 04.07.2008 р. складає 93 789,11 дол. США (а.с.16-18 - розрахунок). 02 березня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська винесено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та ТОВ «Софтсервіс» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1/265-МК від 04.07.2008 р. у розмірі 437461,42 грн. та 10000,00 грн.(а.с. 20-21 - копія рішення). Постановою державного виконавця Довгинцівського ВДВС КМУЮ Ковальова Є.О. від 03.05.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/2419/2012 від 15.03.2012 р. та накладено арешт на майно [PERSON] в межах суми стягнення 447461,42 грн., заборонено [PERSON] здійснювати відчуження будь-якого належного йому майна (а.с.22 - копія постанови, а.с. 23-24 - копія витягу). 26 вересня 2012 р. державним виконавцем Довгинцівського ВДВС КМУЮ Ковальовим Є.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку із скасуванням заочного рішення суду (а.с. 25 - копія постанови). 13 лютого 2013 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська задоволено заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] шляхом заборони будь-яким способом укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження в межах суми стягнення 447461,42 грн. (а.с.28 - копія ухвали, а.с. 29 - копія витягу). 09 жовтня 2012 року [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. вказана обставина підтверджується договором дарування квартири від 09.10.2012 р. за реєстровим № 2421 (а.с. 72- копія договору дарування квартири, а.с.71 - копія витягу). Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року, згідно із статтями 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд повинен дати оцінку таким доводам позивача. Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно роз'яснень вказаної Постанови, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. На вказану квартиру неодноразово накладався арешт як в порядку забезпечення позову, так і в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, оспорюваний правочин був вчинений за наявності непогашеного позичальником боргу перед кредитором, тому суд вважає, що вимоги в частині визнання правочину недійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як відповідачами договір дарування квартири укладався з метою приховання її від кредитора.. Раз з тим, згідно п. 5 ч.1 ст. 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, тому вимоги позивача щодо зобов'язання внести відповідний запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно задоволенню не підлягають. Рішення суду про визнання договору недійсним є підставою для скасування державної реєстрації права власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру. Так як позовні вимоги частково задоволені, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial