Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON]звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «ВіЕйБіБанк»та [PERSON] 13 травня 2008 року був укладений кредитний договір №КФ 516-08/Н, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 27000доларів США, що еквівалентно 136350,00гривень, для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 13.05.2008 року, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15% річних, розмір якої було збільшено умовами додаткового договору №1 до 16,5% річних, та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 11 травня 2028 року згідно графіку, який є невідємною частиною кредитного договору. Для забезпечення виконання грошових зобовязань позичальника за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № б/н від 13 травня 2008 року, згідно до умов якого останній взяв на себе зобовязання відповідати у повному обсязі перед банком за своєчасне та повне виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором та у разі невиконання ним своїх зобовязань взяв на себе зобовязання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нарахованих за користування кредитом процентів, неустойки, а також інших грошових зобовязань, що випливають з кредитного договору. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти у розмірі 27000доларів США, що підтверджується меморіальним ордером. Однак, відповідачем [PERSON] порушені умови кредитного договору, а саме, порушені строки сплати процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, відповідач [PERSON] постійно порушує умови кредитного договору щодо повернення частини кредиту згідно графіку, встановленого в додатку № 1 до кредитного договору, у зв»язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 06.07.2015 року складає 534073,42грн., з яких: заборгованість за кредитом та процентами-24953,19доларів США, що еквівалентно 524660,94грн. за курсом НБУ; комісія за РО 190,90грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 9221,58грн.. Відповідачам направлялись листи-претензії від 22.06.2015 року щодо сплати наявної заборгованості за кредитним договором, але вимоги банку залишені без задоволення, внаслідок чого банк вимушений звернутися до суду. Просять суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 534073,42грн.. Представник позивача ПАТ «ВіЕйБіБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та додатково зазначив, що вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором банком на адресу відповідачів направлялися, але на даний час вони не можуть надати суду докази на підтвердження цього факту. Під час розгляду справи відповідачу [PERSON] 29.01.2016 року була надіслана така вимога, яка також не виконана. Вважають, що право на дострокове погашення заборгованості за кредитом у них виникло з моменту прострочення чергового платежу, так як останній платіж було здійснено 13.05.2015 року. Банк самостійно має право вирішувати у який спосіб захистити свої порушені права чи шляхом стягнення заборгованості, чи шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У даному випадку вони просять стягнути заборгованість за кредитним договором. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він не заперечує проти того, що дійсно було укладено кредитний договір між ним та банком. Факт отримання кредитних коштів він також не оспорює. У зв»язку із зростаннями курсу долара, він звертався до банку з метою врегулювання ситуації, але всі його звернення залишені без відповідного реагування. Вимогу банку про дострокове погашення кредитних коштів він отримав лише у лютому 2016 року, тобто вже під час розгляду справи у суді. Після цього ним не вживались заходи щодо погашення заборгованості, лише вирішувалося питання щодо можливої реалізації іпотечного майна. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засідання позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що позивач має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, але при наявності певних умов. Жодної вимоги щодо дострокового повернення кредиту відповідач [PERSON] від банку не отримував. Також у зв»язку з укладання договору іпотеки, в забезпечення виконання умов кредитного договору, передбачено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому банк повинен був ставити питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а не про дострокове стягнення заборгованості. Враховуючи, що строк дії кредитного договору не закінчився, позивач повинен був діяти відповідно до умов кредитного договору, які не були банком дотримані. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він не отримував від позивача повідомлень про те, що [PERSON] порушує умови кредитного договору. Під час розгляду справи йому така вимога також не надсилалася. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України(а.с.43). На підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» прийнято рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», всі повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» делеговані [PERSON] на час здійснення процедури ліквідації банку(а.с.42). На теперішній час процедура ліквідації ще не є завершеною і триває. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору№КФ 516-08/Нвід 13 травня 2008 року з додатковими договорами до нього №1 від 25 листопада 2008 року,№2 від 24 квітня 2009 року,№3 від 11 березня 2011 року встановлено, що між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»,та відповідачемПлахіним Д.М. було укладенокредитний договір, відповідно до умов якогосторонами були прийняті на себе взаємні зобовязання, а саме: кредитор надав позичальнику кредитні кошти для придбання житлової нерухомості в сумі 27000 доларів США, що еквівалентно 136350,00 гривень, з кінцевим терміном погашення до 11.05.2028 року, а останній зобовязався щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банк або безготівковим перерахуванням, у сумі, не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в графіку.За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 95,45грн..(а.с.9-27). Згідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Судом встановлено, що кредитний договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою позивача та відповідачем [PERSON]. Факт укладання кредитного договору та отримання суми кредиту у розмірі 27000 доларів США в судовому засіданні не оспорювався, а також цей факт підтверджено наданою позивачем копією меморіального валютного ордеру №102715 від 13 травня 2008 року(а.с.33). В забезпечення виконання зобовязань за вище вказаним кредитним договором був укладений договір поруки б/н від 13.05.2008р. між позивачем, відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], згідно до умов якого відповідач [PERSON] зобовязався солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором №КФ516-08/Н від 13.05.2008 року та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, укладеним між банком та [PERSON] на суму 27000доларів США. Поручитель зобовязався у разі невиконання та/абопорушення боржником своїх зобовязань перед кредитором погасити протягом 5 днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобовязань по кредитному договору, а саме: погасити основну суму кредиту; погасити суму процентів, згідно з кредитним договором; погасити суму штрафів, пені, комісій, збитків, та інші платежі, згідно з кредитним договором. У випадку невиконання зобовязань по кредитному договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники(а.с.28-29). Відповідно до додаткового договору № 1 від 25 листопада 2008 року до вище вказаного договору поруки, відповідачу [PERSON], як поручителю відомо про зміну розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, який становить 16,5% річних та застосовується з 25 листопада 2008 року. Поручитель погодився із зазначеними змінами обсягу боргових зобовязань боржника і надав поруку за ними на умовах раніше укладеного між сторонами договору поруки(а.с.30) Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідальність поручителя також передбачена ст. 554 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.Одностороння відмова від зобовязання не допускається(ст. 525 ЦК України). Відповідно до довідки про заборгованість та детального розрахунку заборгованості, наданих позивачем, заборгованість за кредитним договором №КФ 516-08/Н від 13 травня 2008 року укладеним з відповідачем [PERSON], станом на 06.07.2015 року складає 24953,19 доларів США, що в перерахунку на національну одиницю України(еквівалент по курсу НБУ) складає 524660,94грн., з яких: заборгованість по кредиту 23558,97 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 1394,22 доларів США, сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії за РО 190,90грн., сума пені 9221,58грн.. Загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 534073,42грн.. Останній платіж був здійснений 13.05.2015 року. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Наданий позивачем розрахунок заборгованостівідповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативний розрахунок. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт порушення позичальником [PERSON] умов кредитного договору, у зв»язку з чим утворилась заборгованість та у позивача виникло право на дострокове стягнення суми кредиту з відповідачів. При цьому, суд не може взяти до уваги посилання відповідачів на ту обставину, що оскільки в забезпечення належного виконання зобовязань позичальника за вищевказаним кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір і банк мав право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не про дострокове стягнення заборгованості, оскільки право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві(ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст.3 і 4 ЦПК України). У даному випадку позивач обрав спосіб захисту свого права шляхом предявлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що не суперечить чинному законодавству. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами/з простроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.Отже, у банка настає право вимагати від позичальника виконання основного зобовязання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Відповідно до ст.ст. 610,612 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як розяснено у п. 29постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішені спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050,1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із простроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Разом з тим, заперечення відповідачів та представника відповідача [PERSON] про те, що позивач не набув права дострокової вимоги повернення кредиту, оскільки відповідна вимога банку не була надіслана відповідачам по звернення до суду є безпідставними з наступних підстав. Право на дострокове повернення кредиту передбачено приписами ч.2 ст. 1050 ЦК України та п. 2,7, п. 5.2 кредитного договору. Позивачем не надано доказів надіслання відповідачам досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, проте, судом встановлено та визнано відповідачами, що вони після отримання копії позовної заяви і до теперішнього часу також не сплатили прострочену заборгованість за кредитом, а лише застосовували заходи щодо вирішення з банком питання реалізації іпотечного майна. Таким чином, в судовому засіданні встановлено і підтверджено належними письмовими доказами той факт, що відповідач [PERSON] дійсно отримав кредитні кошти, але належним чином не виконував свої зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим утворилась заборгованість, а тому у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом предявлення позову про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] з урахуванням процентів нарахованих за користування кредитом та комісії. Отже, банк скористався правом на захист своїх порушених прав у спосіб, передбачений законодавством України, звернувшись з позовом до суду. Крім того, судом встановлено, що після отримання позовної заяви і до цього часу відповідачі не виконали вимоги банку та достроково не погасили кредит. При цьому, суд враховує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були ознайомлені з умовами кредитного договору, зокрема, з розміром процентів, які нараховуються банком, та за власним бажанням погодилися з запропонованими банком умовами договору. Заперечення відповідачів в тій частині, що позивач не набув права дострокової вимоги повернення кредиту, оскільки вимоги банку ними не були отримані і не надано доказів, що ці вимоги взагалі надсилались, є безпідставними з наступних підстав. Як зазначалося вище, право на дострокове повернення кредиту передбачено приписами ч.2 ст. 1050 ЦК України та пунктами2,7; 5.2 кредитного договору. Дійсно, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами досудових вимог.Проте, відповідачі після отримання копії позовної заяви впродовж 30 днів також не сплатили прострочену заборгованість за кредитом. Відповідно до розяснень, викладених в п. 24 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», предявлення вимоги є як направлення/вручення вимог про погашення боргу(залежно від умов договору), так і предявлення позову. Банк скористався правом на захист своїх порушених прав у спосіб, передбачений законодавством України, звернувшись з позовом до суду. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та достроково стягнути з відповідачів у солідарному порядкуна користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 534073,42грн.,оскільки банк, як позивач по справі, при звернені до суду обрав для себе саме такий спосіб захисту порушеного права, як дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що не суперечить вимогам діючого цивільного законодавства.При цьому суд виходить з вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами в судовому засіданніне було надано належних та допустимих доказів, які спростовують доводи позивача. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3654,00грн., визначеному на час подачі позовної заяви до суду, так як позивач був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved