Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 41\~498,94 грн. Позов мотивовано тим, що 20.10.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №651/КФО-06, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 42000,00 дол. США, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом, на строк з 20.10.2006 року по 19.10.2012 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, [PERSON] передає (відступає) [PERSON] права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого [PERSON] замінює [PERSON] як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі [PERSON] [PERSON] прав вимоги до боржників, [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість [PERSON]) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. ТОВ «Укрпромбанк» свій обовязок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 15.06.2015 року виникла заборгованість в розмірі 41498,94 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 0 грн., сума заборгованості за відсотками 31522,33 грн., пеня 9318,90 грн., сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу 0 грн., сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках 657,71 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №651/КФО-06 від 20.10.2006р. у розмірі 41498,94 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак 24.09.2015р. звернувся до суду із заявою, в якій просив суд розгляд справи провести у його відсутність, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив. В судове засідання, призначене на 30.09.2015 року відповідач не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Конверт з повісткою про виклик до суду повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідача про розгляд справи. Разом з тим, в судове засідання, призначене на 16.10.2015 року відповідач не зявився повторно, хоча про дату, час, та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Конверт з повісткою про виклик до суду повернуто відділенням поштового звязку з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що вручене відповідачу належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 20 жовтня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON], був укладений договір №651/КФО-06, відповідно до якого банк надає відповідачеві кредитні кошти у розмірі 42000,00 дол. США на споживчі цілі, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом, строком на 72 місяці, з кінцевим терміном повернення 19.10.2012р. Відповідно до п. 2.4. Договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 584, 00 дол. США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Разом з тим, згідно додаткового договору до кредитного договору № 651/КФО-06 від 20.10.2006р., укладеного 13.10.2009р., сторони домовилися викласти п. 2.4 Договору в наступній редакції: «повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 874, 00 дол. США по 10 число (включно) кожного місяця, починаючи з жовтня 2010 року».(а.с. 11) В подальшому, відповідно до договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань [PERSON] на користь [PERSON] від 30.06.2010р., укладеного ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України, здійснено передачу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк», в тому рахунку і за кредитним договором №651/КФО-06 від 20 жовтня 2006 року (а.с. 15-20). Як вбачається з Додатку 2 до договору про передачу активів та кредитних зобовязань [PERSON] на користь [PERSON] від 30.06.2010р. загальний розмір грошового зобовязання за кредитним договором у валюті кредиту складає 42000 доларів США, фактичний розмір невиконаного грошового зобовязання станом на 01.06.2010р. 20643,84 доларів США, що еквівалентно 163604,50 грн. Відповідно до п.п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вказане ПАТ «Дельта Банк» набуло права первісного кредитора за договором №651/КФО-06 від 20 жовтня 2006 року. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Український промисловий банк» надано, а відповідачем отримано кредит в розмірі 42000 доларів США., заборгованість по якому на момент передачі прав вимоги за кредитним договором перейшло до позивача складала 20643,84 доларів США, що еквівалентно 163604,50 грн. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 2.5 Договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється на позичковий рахунок шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку. Кредит повертається лише в тій валюті, в якій він був наданий. Разом з тим, згідно п. 2.6, 2.7 Договору, проценти за користування кредитом нараховуються у валюті Кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Нараховані проценти сплачуються Позичальником у валюті Кредиту по 10 (десяте) число (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням Кредиту. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем в повному обсязі здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту 28.02.2013р. Однак, зобовязання відповідача в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами виконувалось не належним чином та не в повному обсязі. Загальна сума нарахованих відсотків складає 6687,13 доларів США, тоді як відповідачем фактично сплачено 5190,26 доларів США (остання проплата 31.03.2013р.), а відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами є обґрунтованими. Згідно 5.2 Договору, у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим договором [PERSON] має право вимагати, а Позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості. Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами за період з 26.08.2014р. по 12.06.2015р. в сумі 9318,00 грн. заявлені правомірно. Відповідно до п. 6.2 Договору, [PERSON] має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих [PERSON] внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або його поручителями умов цього Договору. Згідно положень ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, заявлені позивачем до стягнення 657,71 грн. 3% річних підлягають задоволенню. Як зазначено в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 41498,94 грн., з яких сума заборгованості за відсотками 31522,33 грн., пеня 9318,90 грн., сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках 657,71 грн. При цьому, заявляючи до стягнення 31522,33 грн. заборгованості за відсотками позивач виходив з того, що вказаний розмір заборгованості еквівалентно 1496,87 доларів США. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договорм в частині сплати відсотків не виконав, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений в судовому засіданні, права позивача є порушені і підлягають захисту, а відтак позовні вимоги щодо стягнення 41498,94 грн., з яких сума заборгованості за відсотками 31522,33 грн., пеня 9318,90 грн., 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках 657,71 грн., підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь держави 414,99 грн. судового збору. На підставі викладеного

Outcome: approved