Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]), яка діє у своїх інтересах та в інтересах [PERSON] (далі по тексту - [PERSON]) про виселення без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIV0GK00830159, відповідно умов якого, позивач надав відповідачу грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 123 620 доларів США, а відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит, сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки від 27.04.2007 року, за умовами якого [PERSON] передала позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,30 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним даним договором в розмірі 236754,31 доларів США, що за курсом НБУ на 07.06.2012 року складає 1 891 666 грн. 97 коп., з яких заборгованість за кредитом 105 479,89 доларів США, заборгованість за процентами 53 902,92 доларів США, заборгованість по комісії 8 323,77 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 57 743,92 доларів США, штраф 31,29 доларів США, штраф 11 272,53 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідача, шляхом надання права ПАТ КБ «Приватбанк» на укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з будь-якою іншою особою-покупцем, визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу. 13 травня 2014 року позивачем було направлено письмову вимогу про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги, однак відповідачем в зазначений термін дана квартира добровільно не була звільнена, в зв'язку з чим звертається до суду з вимогами про виселення [PERSON] разом з її малолітнім сином [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 11 листопада 2014 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судовими справами між суддями від 08 грудня 2015 року дану цивільну справу передано судді Каліушку Ф.А. Ухвалою суду від 14 грудня 2015 року прийнято до провадження дану позовну заяву та призначено до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши при цьому заперечення, в яких просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи будучи повідомленою належним чином, однак через канцелярію суду, від останнього надійшла заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 27 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір №KIV0GK00830159, відповідно умов якого, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 123 620 доларів США, а відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит, сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. З метою забезпечення виконання нею грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки від 27.04.2007 року, за умовами якого [PERSON] передала позивачу в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,30 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.04.2007 року. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним даним договором в розмірі 236754,31 доларів США, що за курсом НБУ на 07.06.2012 року складає 1 891 666 грн. 97 коп., з яких заборгованість за кредитом 105 479,89 доларів США, заборгованість за процентами 53 902,92 доларів США, заборгованість по комісії 8 323,77 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 57 743,92 доларів США, штраф 31,29 доларів США, штраф 11 272,53 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідача, шляхом надання права ПАТ КБ «Приватбанк» на укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з будь-якою іншою особою-покупцем, визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 109 Житлового кодексу України визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, 13 травня 2014 року позивачем було направлено письмову вимогу про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Відповідачем дана вимога була отримання особисто, проте була залишена без виконання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» за формою №3 від 11 вересня 2015 року, в спірній квартирі зареєстровані дві особи, а саме: [PERSON] та малолітній [PERSON]. Крім того, судом також встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований в даній квартирі в 2012 році, тобто після укладання договору іпотеки. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до п. 12.7 договору іпотеки, іпотекодавець свідчить, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що незареєстровані у встановленому законом порядку. Також, п. 18.12. договору іпотеки визначено, що іпотекодержавець зобов'язався перед іпотекодержателем не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згади на це іпотекодержателя. Частино 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів, які підтверджують, що [PERSON] отримала згоду позивача на реєстрацію малолітньої особи у спірному житловому приміщенні в розпорядження суду не надано. Таким чином, на думку суду, відповідач самостійно вчинила дії, які можуть погрішити житлові права її малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач не виконує передбачені чинним законодавством вимоги щодо добровільного звільнення займаного нею разом з її малолітнім сином приміщення, суд вважає, що вимоги позивача стосовно її виселення, без надання іншого жилого приміщення, разом з малолітньою дитиною є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved