Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ «ПриватБанк»; Банк) звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON] (далі за текстом відповідач). В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 24.05.2013 року уклали кредитний договір без номеру, за умовами якого Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання перед [PERSON] Банк виконав, надавши йому кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та тарифами Банку і викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/ 70/, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. Після отримання кредиту [PERSON] свої кредитні зобов'язання не виконав належним чином, в результаті чого у нього перед Банком станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість у сумі 58 525 грн. 43 коп., яка складається з: 2 500 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 49 565 грн. 31 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 31.07.2018 року по 28.02.2018 року; 3 200 грн. 00 коп. заборгованості за пенею за період з 31.07.2015 року по 28.02.2018 року; штрафу у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та у сумі 2 763 грн. 12 коп. (процентна складова). У зв'язку з наведеним, позивач просить захистити його права, стягнути з відповідача заборгованістьза кредитним договором та судові витрати, які складаються із суми судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2018року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження із викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача Савіхіна А.М. надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу відзиву на позовну заяву не надав, належним чином був повідомлений про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, дослідивши письмові докази по справі, дав оцінку добутим доказам у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.05.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, за умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір складався з анкети-заяви клієнта, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до зазначеного відповідач отримав платіжну картку з кредитними коштами на ній. Згідно ст.ст. 207, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. 24.05.2013 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про видачу кредиту з видачею кредитної картки і встановленням кредитного ліміту у сумі 2 500 грн. При цьому [PERSON] підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що він ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами банку, та висловив згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, а також тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною картою, за користування кредитом, Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку позичальник зобов'язався виконати зобов'язання з виконання кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст.ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином із застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить слушним твердження позивача, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 24.05.2013 року, виходячи з наступного. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 28.02.2018 року відповідач має заборгованість перед Банком у розмірі 58 525 грн. 43 коп., яка складається з 2 500 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 49 565 грн. 31 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 31.07.2018 року по 28.02.2018 року; 3 200 грн. 00 коп. заборгованості за пенею за період з 31.07.2015 року по 28.02.2018 року; штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та у сумі 2 763 грн. 12 коп. (процентна складова). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Виходячи з наведених норм чинного законодавства України, позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором. Розмір основної заборгованості за договором, наведений у розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви, відповідачем не спростовано. Крім того, згідно п. 79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 року (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є законними та обґрунтованими, [PERSON] порушив свої договірні зобов'язання і з даної особи на користь позивача слід стягнути заборгованості за кредитним договором без номера від 24.05.2013 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1 762 грн. 00 коп., оскільки рішення ухвалено на користь позивача.

Outcome: approved