Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого зі всіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір №339 за умовами якого відповідачці було надано грошові кошти в сумі 227 900,00 доларів США терміном користування кредитними коштами по 15 лютого 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % річних. Позивач вказує, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, внаслідок чого заборгованість перед банком станом на 20.06.2014 складає у загальному розмірі 404620,00 доларів США, у звязку з цим просить в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на житловий будинок, який є предметом іпотеки, надання певних повноважень та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, проте надав суду заяву, в якій просив провести без його участі, позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в останнє судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позову, свої обґрунтування надала у письмових запереченнях проти позову, зокрема зазначила, що в позовній заяві відсутній опис нерухомого майна та початкової ціни предмета іпотеки, звернення стягнення у спосіб обраний позивачем здійснюється у нотаріальному порядку та вважає, що дія кредитного договору закінчилась у звязку із набранням законної сили судового рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №339 від 15.02.2008, предметом якого було надання кредиту в сумі 227900,00 доларів США, строком до 15.02.2023 р. За користування кредитними коштами позивач зобовязався сплачувати відсоткову ставку у розмірі 14,49% річних та плату за управління кредитом 0,1% кредитного залишку в місяць. Відповідно до умов кредитного договору кредитні кошти надавалися відповідачу на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. В забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору було укладено договір іпотеки від 15.02.2008, предметом іпотеки відповідно до вказаного договору є нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 299,00 кв.м., житловою площею 113,5 кв.м., а також земельна ділянка площею 0,07 га кадастровий номер 6522384300:02:070:0113, які знаходяться за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с.Залізний Порт, вул. Морська, 1-Н, що належать на праві власності іпотекодержателю [PERSON] Позивач вказує, що за період користування кредитом відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання, чим було порушено умови кредитного договору та не здійснюються погашення за кредитом відповідно до умов кредитного договору, у звязку з чим позивачем на підставі умов кредитного договору було направлено вимогу про необхідність погашення простроченої заборгованості. Але на момент звернення до суду відповідні суми залишаються несплаченими, заборгованість за кредитом не погашена. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.06.2013 по справі №2108/2-1727/2011 задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №339 від 15.02.2008 в сумі 311634,61 доларів США. Матеріали справи не містять доказів про виконання цього рішення. Судом встановлено, що відповідач порушила умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого, станом на 20 червня 2014 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 404620,00 доларів США, яка складається із пені за порушення строків сплати платежів по кредиту за відсотками в розмірі 34580,29 доларів США; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом 144447,45 доларів США; щомісячна комісія за користування кредитом 12479,55 доларів США; штрафу за невиконання зобовязань по кредитному договору 270059,22 доларів США та заборгованості по кредиту - 221984,81 доларів США. Пунктом 1.4. договору іпотеки визначено опис предмету іпотеки житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, житловий будинок літ. А, загальною площею 299,00 кв.м., житловою площею 113,5 кв.м., підпірна стінка №3, туалет літ. Б, водопровід №1, огорожа №2, та земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер 6522384300:02:070:0113, які знаходяться за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с.Залізний Порт, вул. Морська, 1-Н. Так, відповідно до умов 5.1. Договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі №№619, 620 від 15 лютого 2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем та посвідченого приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], позивач має право задовольнити із вартості предмету іпотеки свої вимоги щодо повернення суми наданого кредиту, сплати процентів, комісії за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту та сплати штрафу, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитних договорів, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобовязань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. Відповідно до п. 5.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та шляхом продажу предмету іпотеки від імені банку будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, установленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений п. 5 договору іпотеки. Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до частини 1 та 2 статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Проте у порушення статті 38 Закону України «Про іпотеку», позивачем не доведено факту відправлення повідомлення іпотекодавцю та особам, що зареєстровані у предметі іпотеки, про свій намір у 30-денний строк укласти договір на продаж предмета іпотеки, не запропоновано придбати предмет іпотеки у іпотекодержателя, лише повідомлено про усунення порушень кредитного договору. Відповідно до частини 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Положеннями частини 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Позивач у своїй позовній заяві не зазначив детальний опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; не визначився із початковою вартістю продажу предмета іпотеки та в матеріалах справи відсутній висновок суб'єкта оціночної діяльності, також не визначено пріоритету та розмір вимог інших кредиторів. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позивач не скористався своїми процесуальними правами уточнити позовні вимоги, заявити клопотання та заяви, не зважаючи на ту обставину, що його явку до суду визнано обовязковою, а суд процесуально обмежений у встановленні початкової ціни продажу предмета іпотеки та інших обставин для правильного вирішення справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 27 травня 2015 року у справі №6-61цс15, від 08 червня 2016 року у справі №6-1239цс16, від 21 жовтня 2015 року №1561цс15, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. Положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, забезпечених іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Отже, як Закон України «Про іпотеку», так і наведений договір іпотеки передбачають можливість реалізувати від свого імені предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання виключно в позасудовому порядку, що не перешкоджає звернутись позивачеві до органів нотаріату для задоволення вимог іпотекодержателя. Таке узгоджується із законодавством, яке регулює питання набуття права власності в судовому порядку. Така ж правова позиція щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб можлива у позасудовому порядку та викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі №6-1851цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Що стосується заперечень відповідача, про те що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.06.2013, яким вирішувалося питання щодо стягнення кредитної заборгованості з відповідача, вирішено спір по суті, однак як вбачається з матеріалів даної справи,\~хоча спір і виник між тими ж самими сторонами, однак позовна вимога в даному випадку стосується звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, а за час вирішення справи доказів про виконання вказаного судового рішення суду не надано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про звернення стягнення на предмет іпотеки та надання певних повноважень банку для здійснення реалізації предмета іпотеки не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed