Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 110 035,51 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між позивачем і відповідачем 13.01.2006 р. був укладений кредитний договір б/н на загальну суму 6 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов зазначеного договору позивач надав, а відповідач отримав кредит в сумі 6 700,00 грн. Позивач повністю та в строки виконав свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.03.2018 р. перед позивачем виникла заборгованість, яка складає загальну суму за кредитом, процентами, пенею, комісією, штрафами 110 035,51 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання також не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення. Також, надав суду заперечення згідно яких позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що: відповідач отримував кредит лише у розмірі 3 100,00 грн., згоди на встановлення іншого розміру кредитного ліміту не надавав; позивач не надав до суду Памятку клієнта та Тарифи, які є невідємними частинами кредитного договору; у заяві відсутні посилання на Інтернет джерело на якому розміщені невідємні частини кредитного договору у звязку з чим відповідач не був ознайомлений з умовами кредитного договору. Також, безпідставно нараховані комісійні при розрахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того, зазначив, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з пропуском загального та спеціального строку позовної давності та просив суд відмовити в задоволенні заявленого позивачем позову. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву позивача не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 18, 19, 20, 21) та [PERSON] (а.с. 16) відповідно до Заяви та Умов та Правил надання банківських послуг 26.01.2006 р. був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого позивач передав кредит відповідачу у розмірі 3 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 9-15). Згідно Заяви відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та зобов'язався дотримуватись умов та правил надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керувався п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг згідно якого клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку і без попереднього повідомлення Клієнта. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобовязався виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні відповідачкою строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених наявним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язався сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячно за попередній місяць, строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH). В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 31.03.2018р., з урахуванням заборгованості за кредитом, процентами, комісією, штрафами склала загальну суму 110 035,51 грн. (а.с. 4-8). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 19 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 7 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов'язує кожну кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами згідно ст. 76 ЦПК України є доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-79 ЦПК України. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо обчислення строків давності суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, обєднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, обєднана палата, що передала справу на розгляд палати, обєднаної палати, Великої Палати. Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. Судом встановлено, як вказує позивач у позовній заяві, що між позивачем і відповідачем 13.01.2006 р. був укладений кредитний договір б/н на загальну суму 6 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом, проте до позовної заяви було надано заяву б/н від 26.01.2006 р., відповідно до якої між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого позивач передав кредит відповідачу у розмірі 3 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що не узгоджується з позовною заявою. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що був наданий позивачем, відповідач почав не виконувати свої зобов'язання перед позивачем з липня 2014 року, однак останнє погашення заборгованості за наданим кредитом відбулося у серпня 2015 року (а.с. 4-8). Крім того, заперечень проти суми позову відповідач не надав суду, заявою про застосування строків позовної давності фактично визнав позовні вимоги. Крім того, відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк (а.с. 14). Відомості про звернення відповідача до позивача із заявою про припинення договору в матеріалах справи відсутні. В постанові Верховного Суду України від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, рішення якого є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, суд зазначає, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2520цс15, від 05 квітня 2017 року у справі № 6-522цс17. Суд приходить до висновку, що оскільки відповідно до п. 5.4. Умов та правил надання банківських послуг сторони встановили наступний порядок погашення суми основної заборгованості: щомісячно за попередній місяць, строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH), тому строк позовної давності необхідно обчислювати з 27 серпня 2015 року, а відповідно до вхідного штампу на позовній заяві ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 14 травня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі(частина перша статті1055ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом не встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу був наданий кредит у розмірі 6 700,00 грн. (у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що бажаний кредитний ліміт складає 3 100,00 грн.), що саме вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені Умови та Правила надання банківських послуг мала на увазі відповідачка, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брала на себе зобовязання відповідача з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, позивачем надано Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-15), які не підписані відповідачем, тому суд позбавлений можливості зясувати, що саме зазначені Умови та Правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. Суд звертає увагу, що за даними виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору становить 110 035,51 грн., однак позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору б/н від 13 січня 2006 року, а саме договір від 26.01.2006 р. є підставою позову так як у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що бажаний кредитний ліміт складає 3 100,00 грн. (а.с. 9 зворот). В судовому засіданні не встановлено, що відповідач 13 січня 2006 року дійсно отримав кредит у розмірі 6 700,00 грн. Суд не бере до уваги посилання позивача, як на обґрунтування позовних вимог, про отримання відповідачкою кредитних коштів, що взагалі не підтверджується про зміну умов кредитування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом на загальну суму 110 035,51 грн. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі ст. ст. 207, 257, 258, 259, 264, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed