Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВПТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву № б/н від 27.09.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, [PERSON] не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків у повному обсязі, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Тому, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 вересня 2007 року станом на 15 листопада 2017 року в сумі 12262,46 гривень, з яких: 1938,16 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 2709,15 гривень - нарахованих відсотків за користування кредитом; 6555,03 гривень - нарахованої пені; 500 гривень - штрафу (фіксована частина); 560,12 гривень - штрафу (процентна складова). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2017 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду по суті. У зв`язку із смертю відповідача [PERSON] , судом залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] , оскільки останній був зареєстрований із [PERSON] на день його смерті за адресом: [ADDRESS] . Представник позивача в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі. В матеріалах справи наявне клопотання згідно якого представник позивача просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного. 27 вересня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що [PERSON] згідний з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 10 липня 2019 року №00023345309. З метою встановлення наявності спадкового майна після смерті [PERSON] судом направлялись запити до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. На виконання ухвали суду щодо надання інформації Перша Тернопільська державна нотаріальна контора листом від 08.07.2021 повідомила, що спадкова справа після [PERSON] померлого [INFO] не заведена, заповіти від імені [PERSON] відсутні. На виконання ухвали суду про надання інформації Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області листом від 13.07.2021 повідомило, що за наявною інформацією згідно програмного забезпечення та даних Державного земельного кадастру станом на 01.01.2013 документи, що посвідчують право власності чи користування земельними ділянками за [PERSON] не видавались. На виконання ухвали суду про надання інформації Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління державної реєстрації Тернопільської міської ради листом від 07.07.2021 відмовив у наданні запитуваної інформації, оскільки інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяжень, що містяться у Державному реєстрі прав є відкритою, загальнодоступною та платною. Згідно довідки ТОВ «Коменерго-Тернопіль» від 14.01.2020 [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресом: [ADDRESS] починаючи із 26.03.1994 року. [PERSON] , батько, помер [INFO] . Був зареєстрований за даною адресою з 03.07.2008 року по 27.10.2016 року. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК. Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача просив залучити до участі у справі як правонаступника померлого [PERSON] - [PERSON] , пославшись на зареєстроване місце його проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК України. Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Позивач не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняв у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з нього заявлених позивачем грошових коштів. Крім цього, суд зауважує, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , в той час як позивач просить стягнути із відповідача заборгованість, яка розрахована станом на 15.11.2017 року, що суперечить положенням ст. 1282 ЦК України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи те, що суд не вправі збирати докази у справі, оскільки такий обов`язок покладений на сторін у справі, в той час, як позивачем у справі не надано належних та допустимих доказів які б давали суду можливість прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі, а тому заявлені позовні вимоги, з урахуванням встановлених обставин справи та положень чинного законодавства України, суд вважає недоведеними. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог банку до відповідача [PERSON] , а тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed