Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому стверджує, що 20.03.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05/03/2007/840-К/120, відповідно до якого [PERSON] надано кредит в іноземній валюті в сумі 5000,00 доларів США в строк з 20.03.2007 року по 19.03.2009 року. Вказаний кредит забезпечений порукою гр-ки [PERSON]. Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачений графіком повернення кредиту та оплати процентів строк відповідачем не відбувається, у зв'язку з цим позивач просить суд стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №05/03/2007/840-К/120 від 20.03.2007 року у розмірі 5598,07 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 59204,07 гривень. В судове засідання представник позивача будучи належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи не з'явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, надав до суду письмові заперечення проти позову та заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, мотивуючи тим, що позивачем пропущено строки зверення до суду з даним позовом, оскільки перебіг строків починається з 19 березня 2009 року. Також відповідач зазначив, що у липні 2011 року позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення з нього суми заборгованості за вище вказаним договором кредиту та у подальшому залишив позов без розгляду. Відповідач, посилаючись на вищевказане та те, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку із спливом (пропуском) позовної давності. Інший відповідач [PERSON] була належним чином сповіщена про день і час судового розгляду справи, до суду не зявилася та надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заяву [PERSON] (а.с.50). Заслухавши відповідача по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.03.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05/03/2007/840-К/120, відповідно до якого [PERSON] надано кредит в іноземній валюті в сумі 5000,00 доларів США в строк з 20.03.2007 року по 19.03.2009 року (а.с.12-13). Видача [PERSON] коштів у сумі 5000,00 доларів США підтверджується копією заяви на видачу готівки №NL-4 від 20 березня 2007 року (а.с.15). Вказаний кредит забезпечений порукою гр-ки [PERSON] від 20.03.2007 року №05/03/2007/840-П/120, згідно п.1.2 якого позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.14). Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» внесено зміни до статуту ВАТ КБ «Надра», відповідно до чого найменування банку стало: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (а.с.19-20). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.10-11), станом на 26.03.2014 року загальна сума заборгованості за кредитом №05/03/2007/840-К/120 від 20.03.2007 року складає 5598,07 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 5924.07 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 2199,56 доларів США (в грн. екв.23262,11 грн.); - заборгованість по відсоткам - 1507,20 дол США (в грн. екв. 15939,85 грн.); - пеня за прострочення сплати кредиту - 582,15 дол США (в грн. екв. 6165,70 грн.); - заборгованість по комісії - 809,16 дол США (в грн. екв. 8557,51 грн.); - штраф за порушення умов договору - 500,00 дол. США (в грн. екв. 5287,90 грн.). Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк згідно із законом, договором. Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1056 - 1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Отже, відповідачем остаточно не виконано своїх зобов'язань за кредитним договором №05/03/2007/840-К/120. Крім того, суд не може погодитися з твердженнями відповідача щодо відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку із спливом (пропуском) позовної давності, виходячи з наступного. Так, згідно п.2.3.4 кредитного договору № 05/03/2007/840-К/120, вказано кінцевий термін повернення кредиту - 19.03.2009 року (а.с.12). Відповідно до п.7.5. вказаного договору зазначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання позичальником своїх зобов'язань. Отже, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань так і строки виконання зобов'язань за договором зі щомісячним погашеннями платежів, останній з яких у визначеній сумі 255,00 доларів США підлягав виконанню не пізніше 19 березня 2009 року (п.2.3.2-2.3.4). Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього робочого дня кожного місяця строку. Судом встановлено, що останній платіж по погашенню кредиту було здійснено відповідачем 13.06.2008 року в сумі 418,80 доларів США. Останній платіж по погашенню відсотків по кредиту було здійснено відповідачем з 01.06.2011 року по 30.06.2011 року (а.с.10) в сумі 350 доларів США. Наступний період погашення кредиту з 01.07.2011 року по 31.07.2011 року, однак у зазначений період погашення кредиту здійснено не було, у зв'язку з чим перебіг позовної давності починається з 31.07.2011 року, тобто з кінцевої дати коли наступний платіж по погашенню кредиту повинен був бути здійснений [PERSON] Таким чином, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення тіла кредиту з 01.07.2008 року, а з 31.07.2011 року зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 16.04.2014 року, включивши до позовних вимог як всю суму заборгованості, так і інші обов'язкові платежі по договору. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст.264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.2.3, 1.3.1, 1.3.2) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитними коштами повинно здійснюватись позичальником частинами кожного числа останнього робочого дня місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси або шляхом безготівкових перерахувань, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, суд приходить до висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Такий правовий аналіз зазначених норм та обставин відповідає викладеним у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 висновкам. Вказане судове рішення згідно із положеннями ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, в розумінні даної норми такими діями можуть бути будь-які активні двї боржника по відношенню до кредитора щодо визнання боргу, зокрема: відповідь на претензію, часткове погашення самим боржником чи за його згодою іншою особою боргу або неустойки, сплата процентів по основному боргу, підписання акта звірки розрахунків, угода сторін про відстрочку (розстрочку) виконання боргу та будь-які інші документи, у яких визначена заборгованість боржника. При цьому в тих випадках, коли передбачалося виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник здійснив дії, які свідчать про визнання лише частини (періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для перерви перебігу строку позовної давності по іншим частинам (платежам). Факт залишення без розгляду 09 листопада 2011 року позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до [PERSON], [PERSON] (а.с.33-34) та направлення 03.04.2014 року позичальнику і поручителю (а.с.17-18) досудової вимоги, не свідчить про переривання перебігу позовної давності. Отже, у зв'язку із сплатою [PERSON] останнього платежу по погашенню відсотків по кредиту, яке було здійснено з 01.06.2011 року по 30.06.2011 року (а.с.10) в сумі 350 доларів США, відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання ним своїх зобов'язань зі сплати боргових зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк звернення з позовом до суду, переривався, що є підставою для задоволення позову. Крім того у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду в сумі 592,04 грн.

Outcome: approved