Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї суми 1860,55 доларів США (в т.ч.: 1290,34 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 32597,14 грн. прострочена заборгованість з повернення кредиту; 570,21 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 14404,90 грн. прострочена заборгованість по відсоткам) та суми 23375,49 грн. (в т.ч.: 18375,49 грн. пеня з розрахунку 0,2 % за простроченим кредитом та процентами, 5000 грн. штраф за порушення умов п. 3.3.7 договору) заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року №0114/07/26-Z. Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту, зобовязання позичальника перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними. Прийнявши участь у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача позовних вимог не визнав повністю, з посиланням на те, що сума заборгованості за предметом позову визначена банком без урахування сплачених його довірителькою сум коштів на підставі квитанції від 03.11.2015, яка була присуджена до стягнення з позичальниці за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2015. За доводами представника відповідача, належне урахування банківською установою сплачених відповідачем коштів повністю виключає можливість задоволення даного позову. Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду справи, дослідивши подані по справі доказові матеріали, а також цивільну справу №303/8029/14-ц, суд констатує наступне. Відповідно до укладеного 22 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» (статут, а.с. 12) (надалі - Банк) та відповідачем [PERSON] (надалі Позичальник) кредитного договору №0114/07/26-Z (надалі Кредитний договір а.с. 9-11), Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в сумі 20000 доларів США, в обмін на зобовязання Позичальника повернути зазначену суму коштів та плату за користування ними визначену на рівні 13 % річних до 21 червня 2016 року. Підпунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобовязання за Кредитним договором відповідачем належним чином не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 22.08.2016 (розрахунок, а.с. 4-8) за предметом позову у сумі 1860,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 47002,03 грн. (в т.ч.: 1290,34 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 32597,14 грн. прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 570,21 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 14404,90 грн. прострочена заборгованість по відсоткам), а також у сумі 23375,49 грн. (яка складається з 727,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 18375,49 грн. пеня з розрахунку 0,2 % за простроченим кредитом та процентами, 5000 грн. порушення умов договору п. 3.3.7) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Заперечення представника відповідача відносно невірного нарахування позивачем суми заборгованості за предметом позову судом відхиляються з огляду на те, що ним зазначені обставини доказово непідтверджені. Навпаки, дані наявного у матеріалах справи розрахунку банківської установи (а.с. 5, 7) свідчать про зарахування Банком сум коштів, сплачених Позичальником на підставі квитанції від 03.11.2015, тобто на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2015, яким було присуджено до стягнення з відповідачки суму 4260,65 доларів США, що в гривневому еквіваленті склало 67180,40 грн. Дані про зарахування відповідних сум коштів 18.11.2015 відображено як по розрахунку, який стосується основного платежу (4081,61-2791,27=1290,34), так і по розрахунку, який стосується визначення суми заборгованості по відсотках за користування кредитом (а.с. 7). В свою чергу, присуджена до стягнення з [PERSON] сума заборгованості за рішенням суду від 04.02.2015, була сплачена Позичальником у гривневому еквіваленті майже через девять місяців після закінчення судового розгляду справи, і за цей період Банк мав право на нарахування відповідачці відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, сума основного платежу (тіло кредиту), а також відсотки за користування кредитом, у відповідності з умовами Договору, повинні бути сплачені Позичальником у валюті кредиту, тобто у дол. США, а не у гривневому еквіваленті. Тому тривалим невиконанням умов кредитного договору, а також враховуючи факт сплати суми боргу у гривневому еквіваленті та обставини, повязані із значним знеціненням національної грошової одиниці України, пояснюється утворення недоїмки, необхідність у стягнення якої слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. По відношенню до спірної по справі ситуації суд також наголошує на тому, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів. Обовязок щодо доведення певних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, передбачений частиною третьою ст. 10 та частиною першою ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України При цьому, у відповідності до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Так, посилаючись на обставини, відносно того, що сума заборгованості за предметом позову визначена банком без урахування сплачених його довірителькою сум коштів на підставі квитанції від 03.11.2015, яка була присуджена до стягнення з позичальниці за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2015, представник позивачи жодним чином не підтвердив цих обставин належними та допустимими доказами (контррозрахунки, експертні (аудиторські) висновки тощо). При цьому, суд, у процесі судового розгляду справи, з метою практичної реалізації приписів частини четвертої ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розяснив представнику відповідача можливість довести підставність своїх заперечень (спростувати наданий Банком розрахунок) відносно заявленого позову належними доказами (в т.ч. і шляхом призначення відповідних експертних (аудиторських) досліджень), однак представник відповідача зазначив, що справу можна розглянути по суті на підставі тих доказових матеріалів, які у ній є. В свою чергу, суд констатує те, що спростування розрахунків, проведених кредитором, тобто зясування обставин, що мають значення для справи, потребує спеціальних знань у галузі економічної діяльності банків, фінансово-кредитних операцій та бухгалтерського обліку, у звязку з чим належним і допустимим доказом щодо цих обставин є відповідні висновки експерта (ст. 66, ст. 143 ч. 1, ст. 147 ч.ч. 2-6, ст. 179 ч. 2, ст. 189 ЦПК України). Сама по собі незгода сторони в справі із заявленим позовом не може слугувати належним на підтвердження відповідних обставин. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з присудженням до стягнення з відповідача на користь позивача сум за предметом позову. Судові витрати по справі у сумі 1378 грн. (судовий збір, а.с. 1) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved