Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути із відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 320437,86 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір DN81AR03110074, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 60298,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.08.2014 року. На виконання умов даного договору банк свої зобов»язання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у вищевказаному розмірі. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов»язань, а тому станом на 28.05.2014 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 320437,86 гривень. Зобов»язання відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки № DN81AR03110074 від 28.08.2007 року, укладеним із поручителем [PERSON], який відповідно до п.2 зазначеного договору відповідає перед кредитором за виконання зобов»язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В зв»язку з невиконанням позичальником та поручителем умов кредитного договору позивач просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно 320437,86 гривень заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 3 204,37 гривень. В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву,в якій справу просить розглядати без участі представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обставини, зазначені у письмовому запереченні ( а.с.-216-221) Зокрема, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 717,96 гривень, виходячи із власного розрахунку, застосувати позовну давність та вимоги статті 551 Цивільного кодексу України, а в решті позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В письмовому запереченні проти позову просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. ( а.с.-63-64) Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 28.08.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір DN81AR03110074, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 60298,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом , щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору з кінцевим терміном повернення 27.08.2014 року. Порядок розрахунків за користування кредитом передбачений розділом 3 кредитного договору. Відповідно до п.5.1. договору дійсний договір в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, відповідно до п. 7.1. вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а в інших частинах - з моменту надання боржником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах вказаних у них сум і діє в об»ємі наданих боржнику коштів до повного виконання сторонами зобов»язань по цьому договору. На виконання умов даного договору банк свої зобов»язання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у вищевказаному розмірі. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов»язань, а тому станом на 28.05.2014 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 320437,86 гривень, яка складається із наступного: - 53507,26 грн. - заборгованість за кредитом; - 93063,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 12835,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 161031,57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Зобов»язання відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором забезпечено договором поруки № DN81AR03110074 від 28.08.2007 року, укладеним із поручителем [PERSON], який відповідно до п.2 зазначеного договору відповідає перед кредитором за виконання зобов»язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов»язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 03.11.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із письмовим запереченням проти позову, в якому просив суд застосувати вимоги статті 551 ЦК України , посилаючись на те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків та вказував на наявність інших обставин, які мають істотне значення, до яких він відносить наявність двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, скрутне фінансове становище, відсутність постійної роботи та стабільного заробітку, а також стан здоров»я після хвороби. Встановлені обставини підтверджуються: копією кредитного договору ( а.с.- 5-10), копією договору поруки ( а.с.-11-12), розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 28.05.2014 року ( а.с.-13-17), копією повідомлення про необхідність сплати заборгованості ( а.с.-23), копією договору № 1 між ПриватБанком та ТОВ «Автокредит Плюс» від 17.07.2006 року ( а.с.87-89), копією додаткової угоди до договору № 1 від 17.07.2006 року (а.с.120), копією договору застави рухомого майна від 28.08.2007 року ( а.с.-129-133),копією заяви [PERSON] 9 а.с.-134), копією рахунку-фактури від 26.09.2007 року ( а.с.-135), копією заяви про укладення договору страхування наземного транспорту від 01.10.2007 року ( а.с.-139), копію договору особистого страхування ( а.с.-140), копією заяви про укладення договору особистого страхування ( а.с.-141), копією заяви на отримання Кредитки «Універсальна « від 01.10.2007 року ( а.с.-144), копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] ( а.с.-145), копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.-146), копією сертифікату на придбання автомобіля від 24.09.2007 року ( а.с.-149), копією договору купівлі-продажу від 26.09.2007 року ( а.с.-150-152) Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Так, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами кредитного договору позивач (банк) свої зобов»язання щодо надання грошових коштів у кредит відповідачеві [PERSON] виконав, тоді як відповідач взяті на себе зобов»язання по кредитному договору виконує неналежно з порушенням строків їх виконання, що суперечить вимогам ст. 530 ЦК України, яка визначає, що якщо у зобов»язанні встановлений строк( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки встановлені договором або законом . За нормами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов»язку божників, кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або у повному обсязі , як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань. За умовами кредитного договору Банк свої зобов»язання щодо надання грошових коштів у кредит відповідачу [PERSON] в розмірі 60298 гривень виконав, тоді як відповідачі взяті на себе зобов»язання по кредитному договору та договору поруки не виконали, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно основного боргу підлягають до задоволення. Визначаючи розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню, суд вважає, що її розмір значно перевищує розмір збитків по кредитному договору, а тому підлягає зменшенню. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз»ясень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосована до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК України , у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов»язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов»язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу( наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов»язання) Враховуючи встановлені обставини справи, вимоги зазначених норм, визнаючи істотними обставини, на які посилається відповідач [PERSON], в своїй заяві, яка міститься у письмовому запереченні, суд вважає, що розмір пені слід зменшити із 161031,57 (сто шістдесят однієї тисячі тридцяти однієї) гривні 57 коп. до 100 000 ( ста тисяч) гривень, поскільки він значно перевищує розмір збитків по кредитному договору. Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов»язки відповідно до договору Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Посилання відповідачів на те, що позов не підлягає задоволенню в зв»язку із закінченням строків позовної давності, визначених ч.1 ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки, суд не приймає до уваги, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом,може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору від 28.08.2007 року банк надав відповідачу [PERSON] кредиті кошти на строк до 27.08.2014 року, тоді як з позовом банк звернувся до суду 04.07.2014 року. Відповідно до п.5.1.кредитного договору кредитний договір діє в об»ємі наданих боржнику коштів до повного виконання сторонами зобов»язань по цьому договору. Таким чином, враховуючи, що відповідачі при укладенні кредитного договору, договору поруки з усіма його умовами були ознайомлені, що підтверджується їх підписами на відповідних документах , діяли добровільно і без примусу, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому заява відповідачів про застосування строків позовної давності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з кожного відповідача необхідно стягнути на користь позивача по 1602 ( одній тисячі шістсот дві) гривні судових витрат.

Outcome: partial