Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713 [PERSON] отримала кредит у розмірі 300000,00 грн. на строк 240 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,5% річних з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26.11.2032 року для придбання трикімнатної квартири за договором купівлі-продажу, зі сплатою щомісячних ануїтетних платежів в сумі 4690,00 грн. З метою забезпечення виконання зазначеного зобов`язання 29.11.2012 року був укладений договір поруки №1 з [PERSON] , відповідно до якого останній взяв на себе обов`язок солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] за своїми зобов`язаннями, що випливають з договору про іпотечний кредит. Відповідач [PERSON] станом на 05.06.2018 року належним чином не виконує зобов`язання і має заборгованість в загальному розмірі 601885,52 грн., яка складається з наступного: борг за кредитом в розмірі 293168,78 грн.; відсотки за користування кредитом з 02.07.2014 року по 01.06.2018 року в розмірі 219461,98 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 3391,37 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 72725,69 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2013 року по 05.06.2018 року в розмірі 603,54 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2013 року по 05.06.2018 року в розмірі 12534,16 грн. Позивач просить суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість за договором про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713 в сумі 601885,52 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 9028,28 грн. Представник відповідача адвокат Суткова Р.А. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково в сумі 291000,12 грн. та заперечувала проти задоволення решти позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що позивач не врахував того, що ним була направлена вимога позичальнику про дострокове повернення кредиту, в зв`язку з чим з моменту направлення цієї вимоги, тобто з 17.01.2018 року, припинилась дія кредитного договору. Вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом за період з 18.01.2018 року по 01.06.2018 року є необґрунтованими. При розрахунку позивачем не враховано строк позовної давності, який становить три роки і перебіг якого починається з дня, коли позивач довідався про порушення свого права, тобто з моменту невнесення чергового платежу відповідачем [PERSON] . Позивач звернувся до суду з позовом 04.10.2018 року, тобто після спливу строків позовної давності\~ щодо щомісячних платежів за період з липня 2014 року по вересень 2015 року, включно. Таким чином, розмір заборгованості за кредитом з урахуванням строків позовної давності становить 467219,22 грн. Проте слід врахувати, що позивач не виконав свого обов`язку щодо повідомлення відповідача [PERSON] про зміну свого місця знаходження, тобто не вчинив дію, передбачену договором. За таких обставин невиконання грошового зобов`язання відповідачем [PERSON] мало місце внаслідок прострочення кредитора, а тому вона звільняється від відповідальності, а остаточний розмір заборгованості за іпотечним договором становить 291000,12 грн., який складається зі строкового боргу за кредитом в сумі 281472,59 грн. та простроченого боргу за кредитом в сумі 9527,53 грн.\~ Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» Баклан А.В. в судовому засіданні підтвердив доводи, викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] \~ в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача адвокат Суткова Р.А. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі 291000,12 грн., заперечувала проти задоволення решти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зробила заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. 29.11.2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит №713, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 300000,00 грн. на строк 240 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,5% річних з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26.11.2032 року для придбання трикімнатної квартири за договором купівлі-продажу, зі сплатою щомісячних ануїтетних платежів в сумі 4690,00 грн. (п.п. 1.1., 1.2., 1.5.). Згідно із п. 4.3.1, 4.3.2., 4.3.3. вищевказаного договору позичальник зобов`язується належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором; повернути кредит в сумі 300000,00 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції в строки та на умовах, встановлених цим договором; у разі порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами. 29.11.2012 року відповідач [PERSON] отримала в касі банку кредитні кошти в сумі 300000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. Таким чином, відповідач [PERSON] зобов`язана належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, які виникли з договору про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713. Судом встановлено, що 29.11.2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в якості кредитора, [PERSON] в якості боржника та [PERSON] в якості поручителя уклали договір поруки №1, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати солідарно і в повному обсязі за зобов`язаннями відповідача, що випливають з договору про іпотечний кредит 29.11.2012 року №713. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з розрахунком заборгованості за іпотечним кредитом від 29.11.2012 року №713 станом на 05.06.2018 року виникла прострочена заборгованість перед позивачем у загальній сумі 601885,52 грн., яка складається з наступного: борг за кредитом в розмірі 293168,78 грн.; відсотки за користування кредитом з 02.07.2014 року по 01.06.2018 року в розмірі 219461,98 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 3391,37 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 72725,69 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2013 року по 05.06.2018 року в розмірі 603,54 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2013 року по 05.06.2018 року в розмірі 12534,16 грн. Пеня та/або штрафи позивачем не нараховувались. Таким чином, відповідач [PERSON] , як поручитель [PERSON] , зобов`язаний солідарно в повному обсязі відповідати перед кредитором за порушення нею зобов`язань, які виникають з договору про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713, що передбачено умовами договору поруки від 29.11.2012 року №1 (п.1.1. договору). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] оспорювала суму боргу, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , та заявила про застосування позовної давності. При цьому суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі №6-1009цс17, згідно з якою поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Отже, оскільки договором про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713 передбачено, що чергові ануїтетні платежі в сумі 4690,00 грн. боржник [PERSON] повинна була здійснювати не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним (п.1.5. договору про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Згідно з розрахунком заборгованості, зробленим позивачем, відповідач [PERSON] здійснила останній платіж (відсотки за користування кредитом) 26.06.2014 року. Позивач звернувся до суду з позовом 09.07.2018 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, правовідносини поруки за договором не є припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя [PERSON] за невиконання боржником [PERSON] окремих зобов`язань за кредитним договором з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань в межах позовної давності. Таким чином, оскільки позивач пред`явив вимоги до відповідача [PERSON] , як до поручителя [PERSON] , більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась в частині усіх щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тобто до 09.01.2018 року. З 09.01.2018 року правовідносини поруки за договором не є припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя [PERSON] за невиконання боржником [PERSON] окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Однак, вказані позовні вимоги до поручителя [PERSON] не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 10,57,60 ЦПК України, позивачем не було надано розрахунку заборгованості в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. За таких обставин приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зазначені висновки суду спростовують доводи представника відповідача, зазначені у відзиві, про те, що у позивача відсутні підстави для стягнення відсотків за користування кредитом після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з відбитку поштового штемпеля на конверті позивач звернувся до суду з позовом 09.07.2018 року. Отже, позовні вимоги, які не охоплюються періодом з 09.07.2015 року по 09.07.2018 року задоволенню не підлягають в зв`язку з пропуском позовної давності. При цьому помилковими є доводи представника відповідача адвоката Суткової Р.А. щодо того, що позивач не виконав свого обов`язку та не\~ повідомив відповідача [PERSON] про зміну свого місця знаходження, тобто не вчинив дію, передбачену договором, що має наслідком звільнення [PERSON] від виконання грошового зобов`язання. З урахуванням приписів ст. 613 ЦК України судом не було встановлено того, що позивач відмовився прийняти належне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713. При цьому неповідомлення позивача про зміну місцезнаходження філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» або взагалі відсутність таких відомостей у відповідача [PERSON] не позбавляло останню права виконати свої зобов`язання за договором шляхом внесення належних з неї кредиторові грошей у депозит нотаріуса чи нотаріальної контори. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню з урахуванням строків позовної давності: прострочена заборгованість по кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 9326,63 грн. та строковий борг в сумі 281472,59 грн.; відсотки за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 153663,68 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 1506,14 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 28153,50 грн.; три відсотки річних за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 361,71 грн.; три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 5988,69 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача становить 480472,94 грн. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, в сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (79,93%) у сумі\~ 7207,28 грн. у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: partial