Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (прізвище змінено на «Курерару» у звязку із укладанням шлюбу) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 02 липня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало із [PERSON] кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідачка свої зобовязання за договором належним чином не виконує, станом на 31 жовтня 2016 року за нею створилася заборгованість на суму 27814 грн. 16 коп., яку банк просив стягнути з останньої, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте, надав суду письмову заяву згідно якої просив розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача заперечувала з підстав її непрацевлаштованості та повязаних із цим коштів необхідних на погашення кредиту. Водночас суду пояснила, що на початку кошти на погашення кредиту вносила по мірі їх наявності в розмірі від 100 до 250 грн., а в подальшому припинила гасити кредит через відсутність грошей. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON]) Н.Г. уклали договір, за яким позичальниця одержала кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і на умовах його повернення у строк, що відповідає строку дії платіжної картки (а.с. 5, 8-31). Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови і правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 8-31). Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідачка [PERSON] при оформленні заяви про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки, зазначила про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між нею і банком про надання банківських послуг (а.с. 5). У відповідності до Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг клієнту Банк відкрив останній картковий рахунок, вид і строк дії якого визначені в заяві і пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку». Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк (п.п. 1.1.1.33.; 1.1.1.45., 1.1.2.5, 1.1.5.32, 1.1.7.12 Умов і правил) (а.с.8-31). Відповідачка [PERSON] при оформленні заяви про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки, зазначила про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між нею і банком про надання банківських послуг (а.с. 6). Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором не виконала та станом 31 жовтня 2016 року за нею утворилася заборгованість на загальну суму 27814 грн. 16 коп., з яких 2655 грн. 49 коп. складає заборгованість за кредитом, 20408 грн. заборгованість за процентами, 2950 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 1800 грн. 67 коп. заборгованість по судовим штрафам (а.с.4). Згідно ст. 625 та ст. 1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачкою було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто кредитного договору, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту і не виконано обов'язків позичальника, в зв'язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачці кредиту, відсотків, комісії та штрафу. Водночас, ч. 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зміст наведеної норми закону, зводиться до того, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України у своїй постанові № 6-2003цс від 21.10.2015 року про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду про яке просить застосувати позивач за даним позовом не може бути застосовано до відповідача. Такий правовий висновок Верховного Суду України відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України має бути врахований судом під час ухвалення рішення. Ураховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 2655 грн. 49 коп., стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20408 грн., нарахування пені за прострочене зобовязання в сумі 2950, а всього 26013 грн. 49 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до роз'яснень, викладених в п.35 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст.88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1288,79 грн. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 536, 549, 611, 625, 634, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial