Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приват Банк звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 23703,50 доларів США, що за курсом 27,11 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.03.2017 року складає 642601,89 гривень станом на 06.03.2017 року за кредитним договором № 03/07/64 МГ від 26.03.2007 року, яка складається з наступного: 23703,50 доларів США заборгованість за тілом кредиту. Посилаючись на те, що 26.03.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір 03/07/64МГ, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати [PERSON] кредит в розмірі 35000 доларів США на термін до 23.09.2037 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в розмірі 35000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 06.03.2017 року має заборгованість 130847,58 доларів США, яка складається з наступного: 23703,50 доларів США - заборгованість за кредитом; 55803,63 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 51340,45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору. Також позивач звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 23703,50 доларів США, яка складається з 23703,50 доларів США заборгованість за кредитом. В забезпечення виконання зобовязання за договором 03/07/64МГ між ПАТ КБ «ПриватБанк» та вищевказаними особами було укладено договір поруки, укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором 03/07/64 МГ. Згідно п.6 договору поруки, поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом 5 календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. В судовому засіданні представник позивача згідно довіреності [PERSON] підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позову не визнав, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Під час розгляду справи відповідачі [PERSON], [PERSON] подали до суду заперечення на позов та заяви про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників,дослідивши письмові докази в справі, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 26.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 03/07/64МГ, відповідно до умов якого позивач надав грошові кошти у розмірі 35000,00 доларів США. Термін повернення кредиту, відсотків і винагороди відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 26.03.2012 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п.2.3.3, 2.4.1 даного договору. 26.03.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], також між ПАТ КБ «ПриватБанк» , [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені Договори поруки. Відповідно до умов Договорів поруки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручителі зобовязані виконати обовязок зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит, але у порушення умов Договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 06.03.2017 року виникла заборгованість у розмірі 23703,50 доларів США, що за курсом 27,11 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.03.2017 року складає 642601,89 грн. станом на 06.03.2017 року за кредитним договором № 03/07/64 МГ від 26.03.2007 року, яка складається з 23703,50 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту). 09.02.2017 року на адресу відповідачів направлялось Банком повідомлення про повернення заборгованості за кредитним договором № 03/07/64 МГ від 26.03.2007 року. Відповідно до статті 256 ЦК України , позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України ). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, звернувшись в липні 2009 року з позовом до [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2009 року позов ЗАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №03/07/64МІ від 26.03.2007 року в сумі 213486,25 грн., що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 28016,57 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави за договором застави №03/07/64МГ від 26.03.2007 року на видувну машину - 1 штука, розливну машину - 1 штука, напівавтоматичну розливну машину, сатуратор - З штуки, етикетировочну машину - 1 штука, термотунель - 1 штука, компресор - 1 штука, що належать на праві приватної власності приватному підприємству «Перлина Збруча», звернуто стягнення на предмет застави за договором застави автотранспорту б/н від 26.03.2007 року на автомобіль МАЗ 53362, рік випуску: 1994, тип, ТЗ: бортовий-С, № кузова/шасі ХТМ533620110000623, реєстраційний номер: 03222ТЕ; причіп ГКБ 83501, рік випуску: 1985, тип, ТЗ: причіп бортовий - Е, реєстраційний номер: ВО0967ХХ, що належать [PERSON] на праві приватної власності, шляхом безпосереднього продажу вказаного рухомого майна закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50. код ЄДРПОУ 14360570) конкретному покупцю з правом укладання від імені відповідно приватного підприємства «Перлина Збруча» та [PERSON] договору купівлі-продажу даного майна, як предмету застави. (а. с. 55-56). З мотивувальної частини рішення слідує, що банк звернувся до суду в порядку ст. 1050 ЦК України про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначене рішення набрало законної сили. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 31.03.2017 року. У постанові від 9 листопада 2016 року (№ 6-2251цс16) Верховний Суд України зробив висновок про те, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14. Оскільки банк змінив строк виконання основного зобов'язання, перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів почався не пізніше 17 грудня 2009 року часу винесення судом рішення. З позовом банк звернувся лише 31.03.2017 року, після спливу пятирічного строку позовної давності, а тому в задоволенні позову про стягнення заборгованості із боржника [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителів [PERSON], [PERSON], слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України ). Договорами поруки від 26.03.2007 року, укладених між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON] не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. (а.с.19). Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України , а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути заборгованість за кредитним договором, що доводиться рішенням Гусятинського районного суду від 17 грудня 2009 року і, відповідно, до ст. 61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають (а.с.55-56). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 від 09 вересня 2015 року у справі № 6-933цс15, від 02.09.2015 року у справі № 6-1077цс15, від 11.11.2015 року у справі № 6-2056цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16. Змінивши строк виконання основного зобов'язання, та не звернувшись до суду із зазначеним позовом, відповідач пропустив шестимісячний строк для звернення до суду до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, а тому в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Твердження представника позивача ПАТ КБ «Приват банк» [PERSON] про те, що строк позовної давності у звязку з частковим погашенням відповідачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором 27 березня 2012 року перервався є необгрунтованими з наступних підстав. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як слідує із матеріалів справи, жодного доказу того, що саме боржник [PERSON] здійснив таку проплату банком не надано. Наданий розрахунок заборгованості із зазначенням проплати в цей день без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу від 27 березня 2012 року особисто [PERSON], та про визнання ним боргу, оскільки відповідач заперечував щодо вчинення таких дій, доказом бути не може. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі за № 6-1457цс16. На підставі викладеного, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у звязку з спливом позовної давності.

Outcome: dismissed