Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось в суд із цим позовом. Просить суд стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 421042,93 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки A LIFAN LF6592, 2005 року випуску, жовтого кольору, заводський номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Автобус - D, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Золочівським МРЕВ ДАІ УМСУ в Львівській області від 02.12.2005 року, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого тим же МРЕВ від 02.12.2005 року; автомобіль марки A LIFAN LF6592, 2005 року випуску, жовтого кольору, заводський номер шасі [NUMBER] тип ТЗ Автобус - D, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Золочівським МРЕВ ДАІ УМСУ в Львівській області від 02.12.2005 року, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого тим же МРЕВ від 02.12.2005 року, а саме: продажу предмету застави на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Надра». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 2.12.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 522/2005, в силу якого відповідач отримав у позивача кредит в сумі 202400,00 грн. зі сплатою 20% річних за його користування на строк до 02.12.2008 року для придбання двох автотранспортних засобів: автомобіля марки A LIFAN LF6592, 2005 року випуску, жовтого кольору, заводський номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Автобус - D, реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіля марки A LIFAN LF6592, 2005 року випуску, жовтого кольору, заводський номер шасі [NUMBER] тип ТЗ Автобус - D, реєстраційний номер [NUMBER]. В порядку забезпечення цього кредиту сторонами було укладено договір застави від 06.12.2005 року. Однак, умови згаданого вище кредитного договору не виконувалися відповідачем, внаслідок чого станом на 3.02.2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 421042,93 грн., з яких заборгованість по кредиту склала 175964,56 грн., заборгованість по відсотках 229276,33 грн., а також пеня 15802,04 грн. за прострочення виконання зобов'язання, що стало підставою заявлених вимог банком. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача за довіреністю Воловецька О.Б. направила до суду клопотання, у якому просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного вирішення справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. В матеріалах справи маються письмові заперечення відповідача [PERSON], в яких останній просить у задоволенні позовних вимог банку відмовити, покликаючись на те, що спірні транспортні засоби у нього були вилучені позивачем та арештовані згідно відповідного акту від 23.09.2009 року, тому вважає що жодного відношення до цього майна відповідач не має, а спірне майно вважає достатнім для повного погашення виниклої у нього заборгованості перед банком. В силу ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 2 грудня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 522/2005. За вказаним договором відповідач [PERSON] (позичальник) отримав у позивача (банку) кредит в сумі 202400,00 грн. зі сплатою 20% річних за його користування на строк до 02.12.2008 року для придбання двох автотранспортних засобів: автомобіля марки A LIFAN LF6592, 2005 року випуску, жовтого кольору, заводський номер шасі [NUMBER], тип ТЗ Автобус - D, реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіля марки A LIFAN LF6592, 2005 року випуску, жовтого кольору, заводський номер шасі [NUMBER] тип ТЗ Автобус - D, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору відповідач зобов'язувався повернути отриману суму кредитних коштів в термін до 2.12.2008 року. Крім цього, в силу п. 4.2 і п. 4.3 цього договору відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування цим кредитом в розмірі 20% річних щомісячно не пізніше 31 числа кожного місяця. При цьому, відсотки по кредиту за останній місяць сплачуються позивачем одночасно з повним поверненням кредиту. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В силу вимог ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. На забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору сторони уклали договір застави від 06.12.2005 року, предметом якого є описані вище спірні автомобілі, належні відповідачу на праві приватної власності. В силу п. 4.1 договору застави при порушенні заставодавцем умов кредитного договору щодо строків виконання зобов'язання, у заставодержателя виникає право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок предмета застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно з Законом України «Про заставу» (п. 3.3 договору застави). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом умови кредитного договору не виконувалися відповідачем, внаслідок чого станом на 3.02.2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 421042,93 грн., з яких заборгованість по кредиту склала 175964,56 грн., заборгованість по відсотках 229276,33 грн., а також пеня 15802,04 грн. за прострочення виконання зобов'язання, що стало підставою заявлених вимог банком. Розмір заборгованості по кредиту на суму 421042,93 грн., стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком банку (а.с. 12). Тобто, відповідачем [PERSON] було прострочено платежі по кредиту і відсотках, що є порушенням умов кредитного договору. Тим самим, ним було порушено п. 4.1, п. 4.2, п. 4.3 даного кредитного договору та вимоги ст.ст. 526, 530, 1049 ЦК України, у відповідності до яких зобов'язання повинно виконуватись належним чином та у встановлений строк. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 1 ст. 589 ЦК України та п. 2.1.4, п. 4.1 договору застави (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. В силу п. 42 цієї ж Постанови ПВССУ суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Оскільки, відповідач не виконував умови кредитного договору, не вносив у строк визначений договором платежів в рахунок погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог банку шляхом звернення стягнення на заставне майно, із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, що повністю відповідає вимогам п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути 3654,00 грн. судових витрат у вигляді судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду із цим позовом. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial