Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 23 січня 2014 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 25.04.2006р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2008р. з [PERSON] на користь ЗАТ КП «Приватбанк» стягнуто заборгованість по договору кредиту у розмірі 5603,83 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 28,02 грн., витрати за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 15,00 грн. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 31.12.2013 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 17877,30 грн., яка складається з: заборгованість по процентам у розмірі 16549,81грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 827,49 грн. Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 17877,30 грн. та судові витрати . В судовому засіданні представник позивача Пилипчук С.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити . Суд,вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 25.04.2006р. між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.8-11). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2008р. з [PERSON] на користь ЗАТ КП «Приватбанк» стягнуто заборгованість по договору кредиту у розмірі 5603,83 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 28,02 грн., витрати за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 15,00 грн./а.с.4/ Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 31.12.2013 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 17877,30 грн., яка складається з: заборгованість по процентам у розмірі 16549,81грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 827,49 грн. /а.с.5-6/ Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Представник відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності. Оскільки, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом(ч.1 ст. 598 ЦК України). Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст..ст.526,599 ЦК України. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність , встановлену ст..625 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору. Судовий наказ виданий судом 04 вересня 2008 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом від 04 вересня 2008 року стягнуто з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в розмірі 5603,83 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 28,08 грн., витрати за інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 15,00 грн./а.с.4/ Отже, перебіг загальної позовної давності почався заново після його переривання, а саме з 04.09.2008 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору № б/н від 25.04.2006 року закінчився у 2011 році. Але позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 23.01.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed