Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON] про звернення стягнення. Свій позовом мотивує тим, що 22.04.2008 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотечного кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримав кошти в сумі 100 000 грн. зі сплатою 15% річних. В забезпечення виконання зобов'язання був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач [PERSON] надала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру розташовану в [ADDRESS]. Боржник [PERSON] не виконав належним чином свої зобов'язання та не повернув кредит банку в повному обсязі. Станом на 30.12.2014 року сума боргу складає 27467 грн. 68 коп., з яких тіло кредиту 5239 грн. 25 коп., заборгованість за процентами 7838 грн. 76 коп., 11892 грн.61 коп. пеня, та 2497 грн. 06 коп. штраф. В зв'язку з невиконанням Боржником зобов'язання щодо повернення кредиту змушені звернутись в суд з позовом про звернення стягнення на заставне майно та виселення всіх осіб, які проживають у вказаному будинку. Громадянка [PERSON] за участю третьої сторони [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення іпотеки. Позов мотивує тим, що 22.04.2008 року вона уклала іпотечний договір з ЗАТ КБ «Приватбанк» предметом якого є трикімнатна квартира розташована в [ADDRESS], яка передається в іпотеку, як забезпечення виконання зобов'язання [PERSON], який отримав кредит в сумі 100000 грн. На даний час боржник [PERSON] повністю виконав свої зобов'язання та сплатив банку кошти в сумі 114506 грн. 63 коп. в рахунок погашення боргу та процентів за користування кредитом. Оскільки боржником виконано зобов'язання тому, в силу ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека вважається припиненою. У зв'язку з цим, на думку відповідача-позивача [PERSON], первісний позов не підлягає задоволенню, просить суд визнати іпотеку припиненою. В судовому засіданні представник позивача-відповідача Сауляк Є.В. позов підтримав повністю, послався на обставини викладені у позові, просить задовольнити позов в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] не визнав з тих підстав, що заборгованість боржником не погашена. Представник відповідача-позивача [PERSON], та відповідачів [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] зустрічний позов підтримав повністю, пославшись на обставини викладені у позові, просить задовольнити позов в повному обсязі. Заперечив щодо первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення пояснивши, що заборгованість боржником сплачена в повному обсязі, а тому вимоги банку не обґрунтовані та безпідставні. Третя особа на стороні відповідача по первісному позову та третя особа на стороні позивача по зустрічному позову [PERSON] первісний позов не визнав з тих підстав, що він повністю виконав своє зобов'язання та повернув кредит банку, а тому вважає, що іпотека є припиненою і з цих підстав просить суд задовольнити зустрічний позов. Суд вислухавши пояснення сторін у справі, допитавши свідків, дослідивши представлені докази, вважає, що в задоволені первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №VIBOG40000007028. Відповідно до якого банк зобов'язується надати [PERSON] кредит в сумі 100 000 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит у вказаній сумі та сплатити відсотки за використання кредиту в сумі 15% річних. Майновий поручитель [PERSON] - [PERSON] уклала із ЗАТ «КБ «Приватбанк» іпотечний договір №VIBOG40000007028 від 22.04.2008 року, предметом якого є трикімнатна квартира розташована в [ADDRESS], яка передається в іпотеку як забезпечення належного виконання зобов'язання [PERSON] за договором іпотечного кредиту. Зі змісту первісного позову встановлено, що боржник [PERSON] станом на 30.12.2014 року має заборгованість за кредитом в сумі 5239 грн. 25 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості який доданий до позову (т. 1 а.с. 8-10). В своїх запереченнях третя особа [PERSON] повідомив суду, що основне зобов'язання він виконав повністю та в період з травня 2008 року по квітень 2009 року він погасив заборгованість за кредитом та процентами в сумі 114506 грн. 63 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (т.1 а.с. 174-175). Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, аналіз зазначених норм показує, що, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином. Умовами укладеного 22.04.2008 року між [PERSON] і ЗАТ «Приватбанк» іпотечного договору встановлено, що іпотека припиняється з виконанням у повному обсязі зобов'язань (п.п. «а» п. 3.4 Договору). Пунктом 2 вказаного договору визначено поняття «зобов'язання» як зобов'язання [PERSON], що випливають з договору про іпотечний кредит, а саме сплати кредиту в сумі 100000 грн. та 15% річних. Судом встановлено, що свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит від 22.04.2008 року боржник [PERSON] виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується копіями квитанцій про сплату коштів в сумі 114506 грн. 63 коп. (т.1 а.с. 174-175). А тому, в силу вимог ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ст. 593 ЦК України, зважаючи на виконання боржником своїх вимог, іпотечний договір №VIBOG40000007028 від 22.04.2008 року укладений між [PERSON] та ЗАТ (ПАТ) КБ «Приватбанк» є припиненим. Твердження банку щодо наявної заборгованості у боржника [PERSON] в сумі 27467 грн. 68 коп. не може бути прийнято судом до уваги, оскільки суду не надано обґрунтованого розрахунку такої заборгованості. Розрахунок заборгованості, який надано банком (т.1 а.с. 8-10) не дає змоги суду дійти обґрунтованого висновку про наявність чи відсутність заборгованості, оскільки такий розрахунок перевантажений цифровою масою та є незрозумілим. Не містить в собі чіткої інформації щодо нарахованої суми до сплати та коштів, які фактично сплачено чи не сплачено боржником. На пропозицію суду про призначення судово-бухгалтерської експертизи сторони не погодились наполягаючи кожен на своїх розрахунках. Разом з тим, суд погоджується з твердженням представника відповідачів та третьої особи щодо відмови в позові з підстав спливу строків позовної давності виходячи з того, що між сторонами укладено договір про іпотечний кредит зі строком дії до 22.04.2028 року (п.1.3 Договору). Відповідно до п. 2.4 вказаного Договору позичальник зобов'язується щомісячно до 22 числа кожного місяця здійснювати погашення платежу ануїтентними платежами в сумі не менше 1332 грн. 21 коп. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж позичальник сплатив 22.04.2009 року. Позов про звернення стягнення позивачем пред'явлено 18.03.2015 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Така правова позиція викладена в рішенні судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі № 6-31цс15. Аналогічні висновки містяться в постановах ВГС від 12.12.2012 та 07.03.2013. Таким чином, відмовляючи в позові суд виходить з того, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості у позичальника, та у зв'язку з пред'явленням позову поза межами строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved