Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 липня 2011 року у розмірі 26 371 грн. 64 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 2\~000 грн. 00 коп. Станом на 31 грудня 2017 року відповідачка свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 26 371 грн. 64 коп., з яких: 1 896 грн. 81 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22 742 грн. 85 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1 231 грн. 98 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання. Учасниками справі інших заяв по суті справи суду не подано. У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю. На запит суду представником надано письмові докази щодо нарахованих за кредитним договором процентів, пені та комісії з яких вбачається, що до квітня 2014 року діяли єдині умови нарахування процентів як на поточну, так і на прострочену заборгованість, розмір яких визначався виходячи з суми заборгованості, процентної ставки та кількості днів протягом яких існувала заборгованість. З квітня 2014 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг та тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, згідно яких у разі виникнення прострочених зобовязань проценти нараховуються в подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Крім того, у позовній заяві зазначено, що у разі незявлення відповідачки до суду представник позивача не заперечує проти розгляду справи без її участі та постановлення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином відповідно до вимог статей 130, 131 ЦПК України, шляхом направлення повістки про виклик за зареєстрованою у встановленому порядку адресою її проживання, причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не подала. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідачки, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 06 липня 2011 року позивачем та відповідачкою (на час укладення договору мала прізвище «Абольмаз) було укладено кредитний договір шляхом подання останньою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 2\~000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою позивача (а.с.6-31, 58). При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Зі змісту анкети-заяви, поданої відповідачкою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідачці було видано картку 06 грудня 2011 року. Подавши відповідну заяву відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Тарифами складає укладений між нею та позивачем кредитний договір. З доданого до позовної заяви розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що після укладення договору відповідачка користувалася кредитними коштами, отриманими нею за договором у результаті чого виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 896 грн. 81 коп. (а.с. 4-5, 67-73). Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачкою. Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачкою 06 липня 2011 року та виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка свої зобовязання за договором належним чином не виконувала, останній платіж на виконання своїх зобовязань був здійснений нею 31 жовтня 2014 року у розмірі 14 грн. 57 коп., у результаті чого станом на 31 грудня 2017 року, згідно вказаного розрахунку, виникла прострочена заборгованість у розмірі 26 371 грн. 64 коп., з яких: 1 896 грн. 81 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22 742 грн. 85 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1 231 грн. 98 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання (а.с. 4-5). Аналізуючи зміст наданого представником позивача розрахунку суд погоджується з розміром вказаної у ньому заборгованості за тілом кредиту, що становить 1 896 грн. 81 коп. З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів суд бере до уваги, що згідно наданих представником позивача доказів по 31 серпня 2014 року процентна ставка за договором становила 30% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалася позивачем в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року до 34,8% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,2% річних. При цьому з розрахунку вбачається, що у звязку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором з квітня 2014 року нарахування процентів на прострочені зобовязання здійснюється позивачем у подвійному розмірі на всю суму заборгованості, тобто підвищення в два рази процентної ставки на прострочену заборгованість також було здійснено позивачем в односторонньому порядку. Право змінювати розмір процентів за кредитним договором представником позивача обґрунтовується положеннями пункту 1.1.3.2.3 Умов, яким передбачено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. З цього приводу суд враховує правову позицію Верховну Суду України, висловлену у постанові від 19 грудня 2012 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-144цс12, відповідно до якої якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 09 січня 2009 року. Також суд зазначає, що частиною першою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною третьою статті 1056-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Як зясовано, хоча чинним законодавством і передбачено можливість визначення у кредитному договорі змінюваної процентної ставки, однак у кредитному договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, лише вказано на право позивача в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема й процентної ставки. При цьому у договорі не визначено періодичність зміни процентної ставки, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосування індексу, що має бути також погоджений сторонами і вимоги до якого визначені у частині пятій статті 1056-1 ЦК України. Також договір не містять умов, які б дозволяли точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Крім того суд враховує, що згідно вимог закону саме на кредитодавця покладається обовязок письмово повідомляти позичальника та інших зобовязаних осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати з якої застосовуватиметься нова ставка. Представником позивача як до позовної заяви, так і на запит суду не надано доказів дотримання вимог положень статті 1056-1 ЦК України щодо визначення кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачкою, змінюваної процентної ставки, а також доказів належного надіслання позивачем відповідачці пропозиції про зміну фіксованої процентної ставки за кредитним договором та прийняття такої пропозиції відповідачкою. При цьому суд зазначає, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року, винесеній у справі №6-1374цс17, у звязку з чим вона має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права. З викладеного вище висновується, що позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачкою (оскільки представником позивача не доведено, що на адресу відповідачки направлявся лист про зміну умов кредитного договору, а також не доведено факту його вручення адресатові під розписку), відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору, тобто 30% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла до квітня 2014 року. Як вбачається з розрахунку, наявного в матеріалах справи, відповідачка по 31 серпня 2014 року належним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором від 06 липня 2014 року, і станом на вказану дату заборгованість відповідачки за тілом кредиту становила 1 896 грн. 81 коп. та в подальшому не змінювалася, при цьому заборгованість зі сплати процентів на вказану дату становила 211 грн. 07 коп. У подальшому, за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2017 року відповідачці, з урахуванням сплачених нею 31 жовтня 2014 року процентів на суму 14 грн. 57 коп., було нараховано проценти за користування кредитом виходячи зі змінюваної позивачем в односторонньому порядку процентної ставки, у розмірі 22 546 грн. 35 коп. (22 742 грн. 85 коп. + 14 грн. 57 коп. 211 грн. 07 коп.). При цьому у вказаний період нею було сплачено проценти у розмірі 14 грн. 57 коп. З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року у сумі 211 грн. 07 коп. суд погоджується, оскільки він відповідає умовам кредитного договору. Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 30% річних, яка має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2017 року, беручи до уваги положення пункту 2.1.1.12.6 Умов про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 1 925 грн. 26 коп. (1 896 грн. 81 коп. х 30% х 1 218 днів /360 днів). Отже, загальна сума процентів за кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року має становити 2 136 грн. 33 коп. (1\~925 грн. 26 коп. + 211 грн. 07 коп.). За таких обставин суд приходить до висновку, що з урахування процентів, сплачених відповідачкою за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2017 року, з останньої на користь позивача в якості заборгованості за процентами підлягає стягненню 2 121 грн. 76 коп. (2 136 грн. 33 коп. 14 грн. 57 коп.). Відповідно в цій частині позов підлягає задоволенню частково. Стосовно стягнення з відповідачки на користь позивача штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що визначено пунктом 2.1.1.7.6 Умов, суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідачки вказаних штрафних санкцій. Водночас визначений у розрахунку загальний розмір штрафів 1 731 грн. 98 коп., зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 4 018 грн. 57 коп. (1 896 грн. 81 коп. + 2 121 грн. 76 коп.), суд вважає необґрунтованим і беручи до уваги визначені у пункті 2.1.1.7.6 Умов правила нарахування штрафу приходить до висновку про необхідність стягнення його у розмірі 700 грн. 93 коп. (500 грн. 00 коп. + (4 018 грн. 57 коп. х 5%). Отже, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів та штрафів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 29 листопада 2013 року, становить 4 719 грн. 50 коп. (1 896 грн. 81 коп. + 2 121 грн. 76 коп. + 700 грн. 93 коп.). Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 315 грн. 33 коп. (4 719 грн. 50 коп. х 1\~762грн. 00 коп. /26 371 грн. 64 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial