Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], Вишенського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції та [PERSON] об»єднаної державної податкової інспекції про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивований тим, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №VIW3GI0000002551, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 151500 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № VIW3GI0000002551 від 21.12.2007 року. Згідно з п.33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру загальною площею 43,1 кв.м, що розташована за адресою : [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № б/н від 21.09.2007 р., посвідченого Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради. 21.05.2012 року ухвалою Ленінського районного суду №212/5339/2012 від 08.05.2012 року було накладено арешт на все нерухоме майно, що є предметом іпотеки (реєстраційний номер 12520470). 30.07.2012 року постановою про відкриття виконавчого провадження №33644373 від 30.07.2012 року було накладено арешт на все нерухоме майно, що є предметом іпотеки (№13268978). Відомості за вищевказаними арештами внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (реєстраційний номер 12520470 від 21.05.2012 року та 13268978 від 20.11.2012 року). 12.03.2013 року [PERSON] ОДПІ у Вінницькій області було накладено податкову заставу №13567826 від 12.03.2013 року на невизначене майно, майно платників податків згідно з актом опису майна №76 від 06.03.2013 року, про що внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Вищезазначені обтяження зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна під №6282226 від 21.12.2007 року на підставі договору іпотеки №8529 від 21.12.2007 року, що підтверджується інформаційною довідкою з вищезазначеного реєстру за №49449395 від 09.12.2015 року. Проте, в даному випадку договір іпотеки був укладений 21.12.2007 року, а акт опису та арешту складено 2012 року, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції позов не визнала. Згідно з її запереченнями в судовому засіданні, статтею 88 Податкового кодексу України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обовязків, визначених Податковим кодексом України, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави не потребує письмового оформлення та поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, а також на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому. Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу, який зобовязаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі. За [PERSON] рахується податковий борг в сумі 1804,49 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку. Оскільки, на даний час податковий борг, що рахується за [PERSON] не погашений, тому підстави для зняття арешту відсутні. [PERSON] та представник Вишенського відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції в судове засідання не зявились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] обєднаної державної податкової інспекції, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. 21.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №VIW3GI0000002551, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 151500 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] уклали договір іпотеки № VIW3GI0000002551 від 21.12.2007 року. Згідно з п.33.3 договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 43,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № б/н від 21.09.2007 року, посвідченого Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради. 21.05.2012 року ухвалою Ленінського районного суду №212/5339/2012 від 08.05.2012 року було накладено арешт на все нерухоме майно, що є предметом іпотеки (реєстраційний номер 12520470). 30.07.2012 року постановою про відкриття виконавчого провадження №33644373 від 30.07.2012 року було накладено арешт на все нерухоме майно, що є предметом іпотеки (№13268978). Відомості про ці арешти внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (реєстраційний номер 12520470 від 21.05.2012 року та 13268978 від 20.11.2012 року). 12.03.2013 року [PERSON] ОДПІ у Вінницькій області було накладено податкову заставу №13567826 від 12.03.2013 року на невизначене майно, майно платників податків згідно з актом опису майна №76 від 06.03.2013 року, про що внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Обтяження за кредитним договором зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна під №6282226 від 21.12.2007 року на підставі договору іпотеки №8529 від 21.12.2007 року, що підтверджується інформаційною довідкою з вищезазначеного реєстру за №49449395 від 09.12.2015 року. Згідно з Інструкцією «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стгнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно з Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В даному випадку договір іпотеки був укладений 21.12.2007 року, а акт опису та арешту майна державним виконавцем складено в 2012 році, тобто значно пізніше, ніж укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «По іпотеку» обтяження ПАТ КБ «Приватбанк» має пріоритет в порівнянні з обтяженням цього ж майна податковою заставою, застосованою [PERSON] обєднаною державною податковою інспекцією. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved