Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] (далі - нотаріус) про зобовязання вчинити певні дії щодо розкриття нотаріальної таємниці, просить зобовязати нотаріуса надати інформацію щодо майна, яке успадковано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за спадковою справою № 56/2011 від 16 березня 2011 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що 9 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5307С17 (далі - Договір) для надання кредиту на інвестування в будівництво нерухомості. Згідно з умовами кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 35200 доларів США з кінцевою датою погашення до 8 листопада 2022 року та оплатою процентів. Кредит видався для придбання житла шляхом інвестування коштів у будівництво двокімнатної квартири № 253 в домі № 2 по проспекту Леніна в місті Ізмаїл Одеської області. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 9 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Іпотечний договір №5307Z17, згідно з умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, яке повинно було стати його власністю у майбутньому, а саме двокімнатну квартиру № 253 в домі № 2 по проспекту Леніна в місті Ізмаїл Одеської області. 15 квітня 2011 року [PERSON] помер. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2013 року за спадкоємцями визнане право на спадщину, а саме: за [PERSON] - 4/9 частини, за [PERSON] - 3/9 частини, за [PERSON] - 2/9 частини квартири № 253 в домі № 2 по проспекту Леніна в місті Ізмаїл. На даний час спадкоємці зареєстрували за собою право власності. Відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2013 року визнано за [PERSON] в порядку спадкування майнове право на 4/9 частини об'єкта нерухомості[ADDRESS] в домі № 2 по проспекту Леніна в місті Ізмаїл, за [PERSON] - на 3/9 частини об'єкта нерухомості, за [PERSON] - на 2/9 частини об'єкта нерухомості. Відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 17 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 135801,08грн.\~з [PERSON] - 101850,81грн. із [PERSON] - 67900,53грн. Спадкоємці у березні 2015 року внесли до банку суму 305552грн. 42коп. Але залишилась заборгованість за кредитом за основним боргом 12996,31 долар США, за відсотками 135,38 доларів США та простроченими відсотками 14825,1 долар США. У позивача [PERSON] є інформація, що у [PERSON] було інше майно, вартість якого не була врахована при вирішенні суми зобовязань спадкоємців по кредиту. [PERSON] звернувся до нотаріуса, яка заводила спадкову справу після смерті [PERSON] для отримання інформації про наявність такого майна, але нотаріус відмовила у наданні такої інформації, посилаючись на нотаріальну тайну, тому Банк просить зобовязати нотаріуса надати інформацію щодо майна, яке успадковано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за спадковою справою № 56/2011 від 16 березня 2011 року після смерті [PERSON] Відповідачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги визнала в повному обсязі. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що в січні 2017 року Банк звернувся до нотаріуса з заявою про отримання інформації щодо майна [PERSON], померлого 15 квітня 2011 року для вирішення питання погашення заборгованості по кредиту, який був наданий [PERSON] у листопаді 2007 року (а.с.6). Своєю відповіддю від 20 січня 2017 року нотаріус відмовила [PERSON] у наданні такої інформації на підставі того, що вона містить в собі нотаріальну тайну (а.с.7). Такі дії нотаріуса правомірні та відповідають вимогам ст.ст.8, 8-1 Закону України «Про нотаріат». Крім того, суд враховує, що згідно відповіді нотаріуса № 01-16/969 від 23 листопада 2017 року, нотаріусом 16 вересня 2011 року було відкрито спадкову справу № 56/2011 після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON], інформації щодо спадкового майна у нотаріуса немає, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися (а.с.27). Таким чином, в судовому засіданні отримана інформація щодо предмету спору, представник позивача [PERSON] з нею ознайомлений, фактично вимоги [PERSON] задоволені під час розгляду справи. Також суд враховує, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 вересня 2013 року та рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 17 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року вже встановлений обсяг спадкового майна після смерті [PERSON], визначена доля спадкоємців та визначені долі спадкоємців в зобовязанні по кредиту перед [PERSON]. Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що вимоги [PERSON] є безпідставними, не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed