Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02 листопада 2010 року у розмірі 26 481 грн. 94 коп. та сплати судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31 жовтня 2016 року відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 26\~481 грн. 94 коп., з яких: 1683 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом, 19 661 грн. 23 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 400 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1237 грн. 24 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання. У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за його місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, а також шляхом опублікування у пресі оголошення про його виклик, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 02 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, що підтверджується його статутом (а.с. 37) та відповідачем було укладено кредитний договір, без номеру, шляхом подання останнім анкети-заяви на відкриття карткового рахунку відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-32). При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно пунктів 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, вид якої визначений в Памятці/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання Картки, вказаної у заяві. (а.с.26). Із заяви відповідача на відкриття карткового рахунку вбачається, що 02 листопада 2010 року відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна» (а.с. 7-8). Отже відповідач, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується його підписом на заяві. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що після укладення договору відповідач з 16 листопада 2010 користувався кредитними коштами за укладеним договором, при цьому позивачем періодично збільшувався кредитний ліміт, яким користувався відповідач (а.с. 5-6). Викладене свідчить, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення в межах терміну дії кредитної картки згідно умов договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі прострочення кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 02 листопада 2010 року, вбачається, що останній свої зобовязання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання договору був здійснений ним 25 грудня 2013 року в сумі 100 грн. 00 коп., у результаті чого станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 26 481 грн.94 коп., з яких: 1683 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом, 19 661 грн. 23 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3 400 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1237 грн. 24 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання (а.с. 5-6). Даний розрахунок суд визнає обґрунтований і таким, що відповідає умовам договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 8). Поряд з цим, вищевказаними Умовами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Зважаючи на те, що штра ф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Даний висновок висновується також з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003/цс15, яка за правилами ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафів. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконав умов договору і кредит не повернув та не надав суду доказів, що ставив питання про визнання недійсними окремих положень договору й не оспорював розрахунок заборгованості, то виходячи із вимог закону, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором за вирахуванням штрафів, а саме на загальну суму 24744 грн. 70 коп. (26481,94-1737,24=24744,70). Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (24744,70х100:26481,94=93,44) то відповідно до положень статті 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1495 грн. 04 коп. (1600х93,44:100=1495,04) та витрат за опублікування в газеті «Урядовий курєр» (№32, 18.02.2017 р.) оголошення про виклик [PERSON] в судове засідання в розмірі 392 грн. 44 коп. (420 х 93,44:100 = 392,44). На підставі викладеного,

Outcome: partial