Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі банк) звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 529 006,36 грн., з яких: 504 179,64 грн. заборгованість за кредитом; 23 456,43 грн. заборгованість по відсотках; 1 370,29 грн. пеня. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 27.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 1901/0608/71-144, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 48 900,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,9 % річних, із кінцевим терміном повернення до 27.06.2035 року. В забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 1901/0608/71-144-Р-1 від 27.06.2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався перед Банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафних санкцій та пені. 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» продало, а ПАТ «Дельта Банк» придбало право вимоги за кредитними договорами та договорами поруки, у тому числі, і до відповідачів. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і до відповідачів. Позичальник взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за кредитом. Посилаючись на наведене, банк просить достроково стягнути заборгованість за кредитом та штрафні санкції за неналежне виконання зобовязання. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору, договору поруки та іпотеки недійсними. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.06.2008 року між банком та нею укладено кредитний договір за № 1901/0608/71-144, відповідно до умов якого, банк надав їй кредит у розмірі 48 900,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,9 % річних, із кінцевим терміном повернення до 27.06.2035 року. В забезпечення виконання нею зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 1901/0608/71-144-Р-1 від 27.06.2008 року та договір іпотеки. Вважає, що оспорюваний кредитний договір укладений з порушенням вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.1.-3.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 року за №186,оскільки у договорі та графіку повернення платежів відсутня інформація щодо розмір сплати процентів. Вважає, що при укладенні вищевказаних договорів, банк не повідомив її про сукупну вартість кредиту, чим грубо порушив її права, а тому такий договір кредиту слід визнати недійсним. Також, недійсними мають бути визнані договора поруки та іпотеки, внаслідок визнання недійним основного зобовязання. У судовому засіданні представник банку первісний позов підтримав повністю з підстав викладених у ньому та просив його задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечив. Вказав, що відповідачку було проінформовано про сукупну вартість кредиту, що підтверджується умовами кредитного договору, де зазначено сплату процентів у розмірі 11.9 % річних та заявою [PERSON] від 17.06.2008 року, де вона своїм підписом підтвердила те, що перед укладенням договору банк надав їй вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Крім того, у період з 2008 року по квітень 2014 року відповідачка сплачувала тіло кредиту та проценти, що свідчить про те, що їй було відомо про сукупну вартість кредиту. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник [PERSON] зустрічний позов підтримала у повному обсязі, з підстав викладених в ньому, щодо задоволення первісного позову заперечила. Крім того, вказала, що сума заборгованості банком нарахована вірно, оскільки відповідає здійсненим нею платежам, що підтверджується квитанція про оплату та розробленою нею Таблицею сплати тіла та відсотків кредиту. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що 27.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 1901/0608/71-144 (далі кредитний договір). Відповідно до умов п.п. 1.1., 1.3 кредитного договору, банк надав відповідачу у кредит грошові кошти у розмірі 48 900,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,9 % річних, із кінцевим терміном повернення до 27.06.2035 року. Згідно з умовами п. п. 8.1, 8.2 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. У випадку невиконання умов зазначених п.п.5.1.2, 5.1.6-5.1.11, п.9.2 даного договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 2 % від суми, зазначеної у п.1.1 даного договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 1901/0608/71-144-Р-1 від 27.06.2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався перед Банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафних санкцій та пені. Крім того, 27 червня 2008 року між банком та [PERSON] в забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку квартиру за №20 по вул. Ломоносова,41 в м.Тернополі. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю та надав [PERSON] кредит у розмірі 48 900,00 дол. США, що визнається сторонами спору та підтверджується квитанцією на видачу готівки № 1 від 27.06.2008 року. Відповідач належним чином не виконувала своїх зобовязань згідно умов договору. З розрахунку заборгованості від 15.04.2015 року встановлено, що [PERSON] останній раз здійснила платіж 07 березня 2014 року, 10 червня 2014 року здійснила платіж на суму 550 доларів США, які зарахувались на сплату процентів, після чого будь-яких платежів не здійснювала. З розрахунку заборгованості за кредитом від 01.09.2014 року вбачається, що станом на 01.09.2014 року заборгованість складає 40\~338,71 доларів США, що еквівалентно 529 006,36 грн., з яких: - 38\~445,58 доларів США , що еквівалентно 504 179,64 грн. заборгованість за кредитом; - 1788,64 доларів США, що еквівалентно 23 456,43 грн. заборгованість по відсотках; -104,49 доларів США, що еквівалентно 1 370,29 грн. пеня за прострочення сплати кредиту нарахована за період з 01 квітня 2014 року по 01 вересня 2014 року . 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. у тому числі, і до відповідачів. 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі, і до відповідачів. Таким чином, усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать позивачу ПАТ «Альфа-Банк». Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вважає, що первісний позов ПАТ «Альфа-Банк» підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу вимог ст. ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань згідно умов кредитного договору та порушила умови договору щодо строків сплати кредиту, у звязку з чим утворилась прострочена заборгованість за кредитом, яка по даний час відповідачами не погашена. Судом встановлено та визнається сторонами спору, що [PERSON] останній раз здійснила платіж 07 березня 2014 року, 10 червня 2014 року здійснила платіж на суму 550 доларів США, які зарахувались на сплату процентів, після чого будь-яких платежів не здійснювала. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). З розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що станом на 01.09.2014 року заборгованість за кредитом становить 529 006,36 грн., з яких: - 504 179,64 грн. заборгованість за кредитом; - 23 456,43 грн. заборгованість по відсотках; - 1 370,29 грн. пеня. Таким чином, позивач на праві кредитора вправі вимагати повернення всієї суми позики та процентів від позичальника та поручителя у солідарному порядку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON] в користь банку заборгованості по кредитному договору в сумі 529 006,36 грн., з яких: 504 179,64 грн. заборгованість за кредитом; 23 456,43 грн. заборгованість по відсотках та 1 370,29 грн. пеня. При цьому, суд розяснював представнику відповідача права на заявлення клопотання про зменшення суми пені. Однак, таким правом відповідач не скористався та будь-яких документів для зменшення суми пені суду не надав. Разом з тим, суд вважає, що до задоволення не підлягає зустрічний позов [PERSON], виходячи із наступних підстав. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України) Положення ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч. 2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту;детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Встановлено, що положеннями п.п. 1.1. та 1.3. договору кредиту сторони погодили, що банк надає [PERSON] кредит у розмірі 48\~900 доларів США на строк до 27 червня 2035 року , із сплатою процентів у розмірі 11.9 % річних Вказаний договір був підписаний особисто [PERSON], чого остання не заперечила. Верховний Суд України в постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. 17 червня 2008 року [PERSON] підписана заяву, якого підтвердила, що перед укладенням договору банк надав їй в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування, про орієнтовану сукупну вартість кредиту. Їй розяснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитом від 01.09.2014 року та копій квитанцій про оплату тіла та процентів по кредиту наданих [PERSON] встановлено, у період з 2008 року по квітень 2014 року позивачка вносила щомісячні платежі на погашення тіла та процентів по кредиту. [PERSON] добровільно погодились на укладення спірних правочинів, сплачували по них періодичні платежі, не оскаржували й не порушували питання про їх розірвання, а отже, не вважала їх несправедливими. Вказані вище обставини справи підтверджують той факт, що відповідачку було проінформовано та їй було відомо про сукупну вартість кредиту, у тому числі про розмір процентів за користуванням коштами наданими їй банком на умовах платності та строковості. Твердження [PERSON] та її представника про те, що кредитний договір, укладений з грубим порушенням законодавства, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, та оцінює як намагання відповідачів ухилитись від виконання зобовязання. Таким чином, суд вважає, що відсутність у графіку погашення заборгованості суми процентів, що підлягає до сплати не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки умовами договору сторони погодили сукупну вартість кредиту та сплату процентів у розмірі 11,9 % річних З врахуванням викладеного, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договорів кредиту, поруки та іпотеки від 27.06.2008 року, слід відмовити за безпідставність та необґрунтованістю. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3 654,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial