Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПІВДЕННИЙ» (представник по довіреності) (далі [PERSON] банк «Південний») звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просить визнати недійсною постанову приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 27.05.2015 року № 265/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі наданих документів посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину, що складає 3/100 (три сотих) частки від житлового будинку і торгове, що знаходиться за адресою: [PERSON] Республіка Крим, місто Євпаторія, проспект Перемоги, будинок 23 (двадцять три), між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПІВДЕННИЙ» та [PERSON] на умовах, визначених попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 18.12.2014 року, номер за реєстром 2695, 2696, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача зазначив наступне. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (далі - Відповідач) з листом від 22.05.2015 р. щодо нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину, що складає 3/100 (три сотих) частки від житлового будинку і торгове, що знаходиться за адресою: [PERSON] Республіка Крим, місто Євпаторія, проспект Перемоги, будинок 23 (двадцять три), (далі - нерухоме майно) між Банком та громадянкою [PERSON] Федерації [PERSON] (далі - Покупець). Відповідачем було винесено постанову від 27.05.2015 р. №265/02-31 (далі - Постанова), якою Банку відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна з посиланням на ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Позивач вважає зазначену вище постанову необґрунтованою та такою, що протиправно перешкоджає йому в реалізації належних йому прав на нерухоме майно, з огляду на наступне. Банку на підставі договору купівлі-продажу належить нерухоме майно, яке являє собою індивідуалізований обєкт нежитлового фонду з окремим входом, самостійним господарським призначенням та може використовуватися незалежно від інших обєктів, що підтверджується, зокрема, копією технічного паспорту. Позивачем було укладено з Покупцем попередній договір купівлі-продажу [PERSON] майна, посвідчений 18.12.2014 p., (далі - Попередній договір), з урахуванням змін, внесених до цього попереднього договору договором про внесення змін № 1 від 31.03.2015 p., та договором про внесення змін № 2 від 18.05.2015 p., які були посвідчені Відповідачем. У попередньому договорі його сторонами, відповідно до частини першої ст. 638 Цивільного кодексу України, було визначено істотні умови, у тому числі ціну продажу, на яких має укладатися основний договір. Покупцем здійснено розрахунок за Нерухоме майно у сумі 55.800,00 (пятдесят пять тисяч вісімсот) доларів США. З метою повідомлення співвласників Позивач намагався спрямувати відповідні поштові відправлення за місцем розташування [PERSON] майна, проте можливість доставляння поштових відправлень на тимчасову окуповану територію Автономної Республіки Крим, де розташоване Нерухоме майно, відсутня. Банк надав нотаріусу всю необхідну технічну документацію нерухомого майна для державної реєстрації договору купівлі-продажу, а в розпорядженні державного реєстратора є всі засоби для визначення кола співвласників житлового будинку (дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна). Таким чином, на думку позивача, сторонами договору купівлі-продажу дотримано всі передбачені законодавством та Попереднім договором умови, необхідні для вчинення Відповідачем нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] майна та проведення державної реєстрації відповідних речових прав на Нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що позивачем не надано нотаріусу всі необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини нерухомого майна документи і не вчинено всі необхідні дії, що унеможливлює належне виконання нотаріусом своїх професійних обовязків та функцій державного реєстратора речових прав на нерухоме майно. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, в яких проти задоволення позову не заперечував, так як сторонами попереднього договору купівлі-продажу виконані всі його умови, а також просив суд справу розглянути за відсутністю третьої особи. Зясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом були встановлені наступні обставини та відповідні їм відносини. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] банку «Південний» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Євпаторійського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим [PERSON] 01 вересня 2005 року, номер за реєстром 1915, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8587565, виданого Євпаторійським міжміським бюро реєстрації та технічної інвентаризації 10.10.2005 p., належить нерухоме майно - приміщення магазину, що складає 3/100 (три сотих) частки від житлового будинку і торгове, що знаходиться за адресою: [PERSON] Республіка Крим, місто Євпаторія, проспект Перемоги, будинок 23 (двадцять три), яке являє собою індивідуалізований обєкт нежитлового фонду з окремим входом, самостійним господарським призначенням та може використовуватися незалежно від інших обєктів, що підтверджується копією технічного паспорту. Відповідно до ст. 635 Цивільного кодексу України, Позивачем було укладено з Покупцем попередній договір купівлі-продажу [PERSON] майна, посвідчений Відповідачем 18.12.2014 p., номер за реєстром 2695, 2696 (далі - Попередній договір), з урахуванням змін, внесених до нього договором про внесення змін № 1 від 31.03.2015 p. та договором про внесення змін № 2 від 18.05.2015 p., посвідчених Відповідачем. У попередньому договорі сторони, відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, було визначено істотні умови, у тому числі ціну продажу, на яких має укладатися основний договір. Покупцем 18.12.2014 p., відповідно до умов попереднього договору, було здійснено розрахунок за Нерухоме майно в сумі 55.800,00 (пятдесят пять тисяч вісімсот) доларів США. 22.05.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з листом № 14-23543 від щодо нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину, що складає 3/100 (три сотих) частки від житлового будинку і торгове, що знаходиться за адресою: АР Крим, місто Євпаторія, проспект Перемоги, 23 між Банком та громадянкою [PERSON] Федерації [PERSON]. Нотаріусом було винесено постанову від 27.05.2015 року №265/02-31, якою Позивачеві було відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу [PERSON] майна з посиланням на ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Судова практика, зокрема постанова Вищого господарського суду України від 10.02.2009 р. у справі № 14/117, свідчить про відокремлення понять частка та частина у нерухомому майні та відсутність правових підстав для визнання за іншими особами переважного права на купівлю частини обєкту з самостійним господарським призначенням. Відповідно до частини другої ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а відповідно до ст. 361 ЦКУ, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Отже, розпорядження Позивачем нерухомим майном, у тому числі його відчуження на користь Покупця, не створить будь-яких перешкод іншим особам, яким належать права на інші приміщення (частини) за місцем розташування [PERSON] майна. Попереднім договором було погоджено, що [PERSON] прийме необхідні заходи для отримання згоди співвласників [PERSON] майна на його продаж, а Покупець сприятиме своїми діями для отримання такої згоди. З метою повідомлення співвласників Позивач намагався спрямувати відповідні поштові відправлення за місцем розташування [PERSON] майна, проте можливість доставляння поштових відправлень на тимчасову окуповану територію Автономної Республіки Крим, де розташоване Нерухоме майно, відсутня. Відповідно до п. 5.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, доказом повідомлення учасників спільної часткової власності про подальший продаж частки в спільному майні є або свідоцтво, видане нотаріусом, про передачу їм заяви продавця, або заява учасників спільної часткової власності про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається (із зазначенням ціни та інших умов продажу цієї частки); справжність підпису на заяві має бути засвідчена нотаріально. Відповідно до частин четвертої та пятої ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території, а будь-який правочин щодо нерухомого майна на тимчасово окупованій території, у тому числі щодо відмови від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливає, зокрема, місцезнаходження майна. Враховуючи наведене, а також факт припинення діяльності державних та приватних нотаріусів на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, отримання виданого нотаріусом свідоцтва або нотаріально посвідченої заяви співвласника за місцем розташування [PERSON] майна не вбачається можливим з обєктивних підстав, які не залежать від волі Позивача та Покупця. У Постанові нотаріуса міститься твердження, що встановити усіх учасників спільної часткової власності на підставі поданих Позивачем документів не є можливим. Слід враховувати, що нотаріус здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у передбачених законодавством випадках насамперед з використанням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 р. № 1844/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 р. за № 2102/22414 (далі - Порядок використання даних), відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором, у тому числі нотаріусом, для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно, зокрема, під час проведення державної реєстрації прав. Таким чином, необхідні дії щодо встановлення кола співвласників обєкту спільної власності в цілому в процесі посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна мають бути проведені нотаріусом з використанням даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та, за необхідності, інших вищезазначених державних реєстрів, і здійснення таких дій або надання нотаріусу будь-яких додаткових документів з цього приводу не є безпосереднім обовязком сторін правочину по відчуженню [PERSON] майна, який підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідачем зазначено у Постанові про відсутність у документах, що підтверджують право власності на нерухоме майно, відомостей про технічні характеристики нерухомого майна в цілому та необхідність подання технічного паспорту на обєкт нерухомого майна. Як зазначалося вище, відповідно до Порядку використання даних, відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором, у тому числі нотаріусом, для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно, зокрема, під час проведення державної реєстрації прав. Враховуючи, що витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8587565, виданим 10.10.2005 р., підтверджується реєстрація права власності на Нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, та цей витяг містить необхідні відомості про технічні характеристики нерухомого майна, відповідні дані можуть бути використані Відповідачем. Крім того, надання Позивачем, який є власником [PERSON] майна та має намір його відчуження, технічного паспорту на обєкт, у якому розташоване Нерухоме майно, в цілому, не передбачено чинним законодавством України та його виготовлення з урахуванням організаційних та інших складнощів проведення технічної інвентаризації всього обєкту вимагало б від Позивача значних необґрунтованих витрат та залучення інших осіб - власників приміщень у цьому обєкті, а також слід зазначити, що його виготовлення є неможливим на період тимчасової окупації відповідної території, де розташоване Нерухоме майно. Також у Постанові нотаріуса зазначено про результати моніторингу прав власності, зареєстрованих за адресою: [PERSON] Республіка Крим, місто Євпаторія, проспект Перемоги, будинок 23, за результатами якого наявна суперечлива інформація про реєстрацію права власності за наведеною адресою, за якою, зокрема, знаходиться Нерухоме майно. У той же час, отримана Відповідачем інформація не спростовує належність Позивачеві [PERSON] майна на праві власності. Крім того, реєстрація права власності на інший окремий обєкт нерухомості за адресою місця розташування [PERSON] майна підтверджує наявність за цією адресою окремих індивідуалізованих обєктів нерухомого майна, у тому числі нежитлового фонду, з самостійним господарським призначенням, до яких відноситься, зокрема, і нерухоме майно, яке належить Позивачеві, що підтверджується наявною документацією. З метою укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна та його нотаріального посвідчення Позивачем та Покупцем було надано Відповідачеві всі необхідні документи, перелік яких відображено у оскаржуваної Постанові. Факт надання цих документів не спростовується Відповідачем. Позивачем відповідно до листа Відповідача здійснено в повному обсязі оплату за здійснення нотаріальних дій з посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] майна. Таким чином, сторонами дотримано всі передбачені законодавством України та Попереднім договором умови, необхідні для вчинення Відповідачем нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] майна та проведення державної реєстрації відповідних речових прав на нього, визначені ст. 49 Закону України «Про нотаріат» підстави для відмови у вчиненні цієї нотаріальної дії відсутні. Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Посилаючись на викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судові витрати позивача на момент подання позову складають судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного, з відповідача по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок. На підставі ст. ст. 15, 16, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 3-4, 6, 8, 10, 15, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved