Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач або ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 грудня 2010р. у розмірі 12107,35 грн., та судові витрати у сумі 1378 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 грудня 2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 5800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 15 червня 2016 р. за ним рахується заборгованість у сумі 12107,35 грн., яку позивач просить стягнути на його користь разом з витратами по оплаті судового збору в сумі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення поштового повідомлення. Причини неявки, та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не повідомила, а тому суд вважає за можливе згідно вимог ст.ст.224, 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У силу ст.ст. 526,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що згідно з заяви позичальника № 0214081100188796933 від 20 грудня 2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н, який складається з заяви позичальника та «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Надалі відповідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 20.12.2010р.) ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг» змінював кредитний ліміт картки відповідача, а саме 17 серпня 2015 року кредитний ліміт картки складав 5880,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20 грудня 2010р. станом на 15 червня 2016р., [PERSON] має заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом - 6062,04 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1442,30 грн. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками, у зв'язку з чим, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Що стосується розрахунку пені та комісії за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором на суму 4050,28 грн.; штрафів (фіксована частина) - 500 грн. та 552,73 грн., суд зазначає наступне. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та пенею задоволенню не підлягає, оскільки комісія та пеня мають різну правову природу та не можуть поєднуватись. Крім того, згідно до п.2.1.1.12.8 Умов та Правил, банк стягує комісію за обслуговування відповідно до тарифів, пам'ятки клієнта, довідки про умови кредитування. З наданих позивачем умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна», вбачається, що комісія за кредитне обслуговування - відсутня. Згідно до вказаних умов кредитування, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості має наступні складові: пеня 1 (базова процентна ставка за договором/30 - починаючи за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1 % від заборгованості, але не менше 10 грн.) При цьому, відповідно до п.2.1.1.12.6. Умов та Правил, Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п 2.1.1.12.13. Таким чином, договір містить суперечності щодо нарахування пені. З дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не зазначено яким із зазначених способів нараховувалась пеня. Враховуючи, що згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущення, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за комісією (пенею) в сумі 4050,28 грн. не знайшла своє підтвердження, у зв'язку з чим, в задоволенні вказаної вимоги необхідно відмовити. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та Правил надання банківських послуг» при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. За змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Аналізуючи вище вказані вимоги, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафів має бути відмовлено. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно не виконав зобов'язання за договором від 20 грудня 2010 року, а тому вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі 6062,04 грн., заборгованості по процентам 1442,30 грн., підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 854,08 грн.

Outcome: partial