Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - (далі по тексту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вказаного позову зазначено про те, що 18.10.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2НСАК00860235. Згідно вказаного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 10109,78 дол. США на термін до 17.10.2012 року, а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 10109,78 дол. США. Відповідач в свою чергу свої зобов'язання за договором не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.09.2015 року має заборгованість у розмірі 27911,08 дол. США, яка складається з наступного: 6610,99 дол. США - заборгованість за кредитом; 446,94 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 778,20 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18735,01 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 11,38 дол. США - штраф (фіксована частина); 1328,56 дол. США - штраф (процентна складова). Також в забезпечення зобов'язання за вищевказаним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, однак вказана вимога лишилася поза увагою відповідачів та станом на момент розгляду справи ними не виконана. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в ньому, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що 18.10.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № К2НСАК00860235, предметом даного договору, відповідно до п.7.1 договору, є надання кредитних коштів у розмірі 10109,78 дол. США на наступні цілі: 7329,00 дол. США для купівлі автомобіля, 6,78 доларів США для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування на сплату страхових платежів за договором страхування від 18.10.2007 року, договором особистого страхування від 18.10.2007 року на строк до 17.10.2008 року у сумі 74,00 долари США, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 220,00 доларів США та у розмірі 2480,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,34 відсотків від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, з терміном дії договору по 17.10.2012 року включно (а.с.11-13). З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], які передбачені кредитним договором 18.10.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.15). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За розрахунком банку загальна заборгованість відповідача станом на 10.09.2015 року становить 27911,08 дол. США та складається з: 6610,99 дол. США - заборгованість за кредитом; 446,94 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 778,20 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 18735,01 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 11,38 дол. США - штраф (фіксована частина); 1328,56 дол. США - штраф (процентна складова) (а.с.4-6). Разом з тим, представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надано копію заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок заборгованості за кредитним договором № К2НСАК00860235, від 18.10.2007 року в 97815,19 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: ХТА21112070280921, реєстраційний номер: АА 7284 ЕЕ, що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля Пат КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позову відмовлено. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 28.04.2012 року. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Виходячи з наведеного вищезазначений кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим. Згідно п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Також, відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Згідно із п.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що кредитний договір було укладено на строк з 18.10.2007 року по 17.10.2012 року включно, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем [PERSON] був здійснений 20.05.2011 року, тому загальний строк позовної давності за основною вимогою сплив 20.05.2014 року. Крім того, спеціальний строк позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) також сплив, а позивач звернувся до суду лише в жовтні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем в своїх письмових поясненнях та в судових засіданнях, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано, а відтак, зазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 3 ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У зв'язку з цим та враховуючи те, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до договору поруки, а саме п. 5 27.08.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором № К2НСАК00860235. Відповідно до п.12 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Отже не підлягають задоволенню і вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до поручителя, оскільки строк звернення банку з вимогами до поручителя розпочався з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто з 18.10.2012 року, а тому позов до останнього подано поза межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Також, судом враховується, що відповідно до наданої копії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2012 року, що набрало законної сили 28.04.2012 року - на користь позивача було звернуто стягнення на заставне майно за даним кредитним договором, та позивачем жодного доказу щодо невиконання рішення суду не надано, отже задоволення позовних вимог може призвести до подвійного стягнення заборгованості за одним договором. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed