Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 21 064 грн. 33 коп. Позивач посилається на те, що відповідно до договору, укладеного 22 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON], останньому було видано кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язувався щомісячно в строки, визначені умовами надання банківських послуг фізичним особам та правилами користування платіжною карткою, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, а також здійснювати погашення відсотків за користування коштами, сплачувати штраф в разі порушення умов договору. Оскільки відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, утворилася прострочена заборгованість по кредиту, яка станом на 30 червня 2015 року становить 21 064 грн. 33 коп., де 3 780 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом, 16 042 грн. 75 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 250 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 991 грн. 16 коп. штраф (процентна складова). Дану заборгованість позивач просить стягнути на його користь. Одночасно просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив суду письмову заву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, справу просить розглянути у відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він дійсно отримав у банку «ПриватБанк» кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії картки було визначено один рік. Протягом року він сплатив частину кредиту, а, починаючи, з грудня 2008 року перестав погашати кредит, оскільки не мав для цього коштів. Протягом всього часу, а це майже 7 років з часу проведення останньої проплати за кредитним договором і до моменту звернення відповідача до суду, банк до нього ніяких претензій з приводу неповернення кредиту не предявляв. Вважає, що відповідач пропустив строк позовної давності, встановлений законом для звернення до суду з вимогою про захист свого права. Тому просить застосувати позовну давність та відмовити позивачеві у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому було видано кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (12 місяців). За даним договором відповідач зобов'язувався здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, а також здійснювати погашення суми відсотків за користування коштами та сплачувати штраф в разі порушення умов договору. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач свої зобовязання за даним договором належним чином не виконував, в звязку з чим утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 30 червня 2015 року становила 21 064 грн. 33 коп. і складається з 3 780 грн. 42 коп. заборгованості за кредитом, 16 042 грн. 75 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 250 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина) та 991 грн. 16 коп. штрафу (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком. З пояснень відповідача вбачається, що платіжна картка була видана йому строком на один рік і це узгоджується з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, з якого вбачається, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Таким чином, 21 жовтня 2008 року строк дії договору, а відповідно і кредитної картки закінчився. З пояснень відповідача, наданих суду, вбачається, що останній платіж за кредитним договором був проведений ним у грудні 2008 року, після чого він більше кредит не погашав, нова платіжна картка йому не видавалася і строк дії договору він не продовжував. Відповідно до положень п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність (строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Частина 3 вказаної статті передбачає, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. В даному випадку встановлено, що останній платіж було проведено відповідачем 19 грудня 2008 року, після чого він більше не вчиняв ніяких дій щодо повернення кредиту. Таким чином, початком перебігу строку позовної давності необхідно вважати січень 2009 року, коли позивачеві стало відомо, що відповідач не вніс черговий щомісячний платіж. Позивач звернувся до суду тільки у серпні 2015 року після сплину строку позовної давності. Даних про те, що кредитний договір лонгувався і відповідачеві видавалася нова платіжна картка (платіжні картки) після закінчення строку дії картки, виданої йому у жовтні 2007 року, позивач суду не надав. Частина 3 ст.267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А відповідно до ч.4 цієї ж статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідач під час розгляду справи в суді звернувся до суду із заявою про застосування наслідків сплину позовної давності, то суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed