Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 28-30), зазначено, що відповідно до умов договору від 7 грудня 2009 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник порушила умови договору, у звязку з чим станом на 30 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 12476 грн. 76 коп., а саме: 414 грн. 79 коп. заборгованість за кредитом; 7941 грн. 65 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3050 грн. заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина), 570 грн. 32 коп. (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що вона дійсно отримувала кредит у позивача, приблизно 2000 грн. ще в 2010 році, погашала цей кредит, а потім звернулася до банку, щоб погасити кредит повністю та їй повідомили, що необхідно сплатити 1200 грн., що вона і зробила. Це було в 2013 році і з того часу жодних повідомлень про наявну заборгованість їй не надходило, карткою вона не користувалася. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 7 грудня 2009 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з умовами сплати відсотків за користування кредитом 30 % річних. Погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості (а.с.9) Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 30 квітня 2016 року становить 414 грн. 79 коп. (а.с.34-35). Також згідно з розрахунком позивача за період з 31 грудня 2009 року до 30 квітня 2016 року нараховано відсотки за користування кредитними коштами в сумі 7941 грн. 65 коп. В той же час позивачем не наведено жодного обґрунтування нарахування такої суми заборгованості по відсотках, виходячи з умов договору, який було укладено з відповідачем. Так з розрахунку заборгованості видно, що в червні 2013 року відповідач в рахунок погашення заборгованості сплатила 1210 грн., тобто повністю було погашено заборгованості по пені, відсотках та прострочену заборгованість по кредиту. Згідно з цим же розрахунком непогашеною залишилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 414 грн. 79 коп. і саме на цю суму заборгованості мали нараховуватись відсотки за користування кредитом у розмірі 30% річних (тобто 0,8% від суми заборгованості в день), що становить 3 грн. 46 коп. на день. Проте згідно з розрахунокм позивача заборгованість по відсотках становить 7941 грн. 65 коп., при цьому позивач не наводить жодного обґрунтування нарахування відсотків декілька раз на місяць та в різних сумах, з урахуванням того, що заборгованість по тілу кредиту залишалася незмінною. Отже розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредиту, наданий позивачем не відповідає умовам договору, а тому вимоги про стягнення суми заборгованості по відсотках в розмірі 7941 грн. 65 коп., на думку суду, є необґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Суд залишав позов без руху та пропонував позивачу навести обґрунтування позову в частині нарахування відсотків за користування кредитом, проте після усунення недоліків позовної заяви, належного обґрунтування підстав стягнення заборгованості по відсотках в сумі 7941 грн. 65 коп. позивачем так надано і не було. У звязку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так умовами договору передбачено нарахування пені за не своєчасне погашення заборгованості. Так за несвоєчасне погашення заборгованості позивачем нарахована пеня в розмірі 3050 грн. (за період з 1 жовтня 2013 року до 30 квітня 2016 року). Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Згідно х правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про можливість зменшення суми пені, з урахуванням того, що розмір заборгованості, яку суд вважає обґрунтованою становить 414 грн. 79 коп. Також п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивачем нараховано штраф за порушення позичальником грошового зобовязання в сумі: 500 грн. фіксована частина; 570 грн. 32 коп. - процентна складова. Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial