Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.01.2014 року в розмірі 30069,72 грн. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобовязання. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] не прибув, надіслали до суду письмове пояснення щодо заперечення відповідача проти позову, просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с.67-90). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с.66). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено, що 15.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 3532,11грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачкою Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 15.01.2014 року, відповідно до якої відповідач погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.6). Із письмового заперечення проти позову [PERSON] вбачається, що позивачем до позовної заяви не додано договору №б/н від 15.01.2014 року, оскільки вказаний договір 15.01.2014 року не укладався, а Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана нею, не може вважатися договором, в розумінні ст.626 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1\~статті 634 ЦК України,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно положень ст.ст.\~634,638 ЦК України, підписавши заяву, відповідач прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві Судом встановлено, що договір між сторонами був укладений у формі заяви, в якій позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, становить договір про надання банківських послуг. (а.с.6). На підтвердження існування договірних відносин, позивачем до пояснень було долучено фотографію відповідачки з кредитною карткою в руках та виписку з карткового рахунку, з якої прослідковується, що відповідач користувалась грошима: отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали, частково сплачувала заборгованість за договором.(а.с.76-78). Зобовязання виникають із підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України, зокрема\~\~договорів. Відповідно до\~статті 629 ЦК України,\~договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Таким чином, зі змісту наведених правових норм та матеріалів справи вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобовязань відповідачем. Із наданого Банком розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами договором №б/н від 15.01.2014 року встановлено, що станом на 17.05.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 30069,72 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 3376,51грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 24785,13грн; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 1408,08грн. (а.с.5). Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем на підтвердження вказаної суми заборгованості за кредитним договором надано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 17.05.2017 року, який є належним доказом, відповідачем належних та допустимих доказів на спростування даної суми заборгованості не надано. Щодо посилання відповідача [PERSON] в запереченні про те, що позовні вимоги позивачем заявлені із пропуском трирічного строку позовної давності, то суд вважає наступне. \~ \~ Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~ \~ \~ Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього часу жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же термін. Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, карта дійсна до останнього дня місяця, вказаного на зворотній стороні карти, включно. Відповідно до п.2.1.1.12.5 Умов та правил надання банківських послуг, строк погашення за кредитом за платіжними картками відбувається в наступному порядку: строк погашення відсотків за кредитом щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі , не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Тобто, відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.\~257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.\~261 ЦК України). Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові ВСУ від 19.03.2014 року № 6-14цс14. Із наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] встановлено, що строк дії кредитної картки до липня місяця 2017 року. (а.с.75). Таким чином, позивач звернувся з даним позовом в межах строку позовної давності. Крім того, відповідач [PERSON], всупереч вимогам ч.3 ст.267 ЦК України, не надала суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та враховуючи, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо невиконання зобовязань відповідачем, тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити повністю, а саме, стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.01.2014 року в розмірі 30069,72 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 3376,51грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 24785,13грн; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 1408,08грн. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1600грн. 00коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved