Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк», звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 27.08.2008 року у розмірі 20547,07 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.08.2008 року [PERSON] 27.08.2008 року отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач за вказаним кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконує, своєчасно не вносить кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим станом на 27.03.2014 року має заборгованість за кредитним договором б/н від 27.08.2008 року у розмірі 20547,07 грн. В судове засідання представник позивача, що діє на підставі довіреності з'явився, підтримав позовні вимоги, та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, заперечував проти позову, надав суду клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦПК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами по справі договору б/н від 27.08.2008 року [PERSON] 27.08.2008 року отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відомостей про те, що платіжна картка видавалася відповідачу суду не надано. [PERSON] отримав кредитні кошти на підставі заяви про що надав особистий підпис. Відповідно п.1.1 Статуту Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства «Акцент Банк». Зазначені правовідносини сторін регулюються ст. ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049,1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 3000.00 грн. на підставі власної заяви, однак не належним чином виконав умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Однак данні позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як роз'яснено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст.265 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Так, відповідач після отримання коштів 27.08.2008 року здійснив останній платіж 29.01.2009 року. Проте, ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із даним позовом лише 25.04.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності. Крім того інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг не передбачено. В той час як ст.259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі. Положення п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, за яким договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання та вважається пролонгованим на той же самий строк, якщо ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, суд не може врахувати, оскільки п.9.12 зазначених умов визначає кінцевий строк дії договору, а не строк виконання зобов'язання. Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів після 29.01.2009 року, а з вимогами про повернення кредиту банк звернувся лише 25.04.2014 року. Крім того, суд зазначає що в самих умовах і правилах надання банківських послуг представлених суду, відсутній підпис відповідача по справі та відмітка про те, що саме з цими умовами та правилами він ознайомлений. В матеріалах справи також будь-яких доказів про те, що відповідач ознайомлена саме з тими умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до справи не мається, не надано таких доказів позивачем і в судовому засіданні. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Так, останній платіж відповідачкою здійснено 29.01.2009 року, тобто строк позовної давності сплив 29.01.2012 року, а саме з цього часу рахується початок перебігу позовної давності. Позивач звернувся до суду 25.04.2014 року, вже після спливу строку позовної давності та заяв про поновлення пропущеного строку до суду не надходило. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. На підставі ч.4 ст.267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed