Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, позичальник, [PERSON]) про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі, набуття у власність майна та виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 березня 2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11320110000. За умовами даного договору відповідач отримала кредит в сумі 100 000,00 доларів США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 24.03.2033 року або достроково зі сплатою 12,40 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором 24 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки (нерухомого майна) №80708, за умовами якого Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 45,40 кв.м., житловою площею 30,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Через неналежне виконання умов кредитного договору у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 1 322 381,50 грн. В подальшому, а саме 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким позивач набув право вимоги до боржника за зазначеним вище кредитним договором. Оскільки відповідач порушила умови кредитного договору та допустила заборгованість за даним договором, позивач просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS], припинення права власності [PERSON] на дане майно та виселення її та усіх мешканців, що проживають у цій квартирі. Ухвалою суду від 26 березня 2014 року позовні вимоги в частині виселення відповідача та усіх осіб, що мешкають у спірній квартирі, за клопотанням представника позивача залишено без розгляду Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2014 року у даній справі позовні вимоги задоволено повністю. В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 1 322 381,50 грн. за договором про надання споживчого кредиту №11320110000 від 24 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 45,40 кв.м., житловою площею 30,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]С, шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно. Визнано за позивачем право власності на зазначений предмет іпотеки та припинено право власності на нього відповідача. Витребувано від відповідача та передано позивачу технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) та зазначену квартиру, а також розподілено судові витрати. Ухвалою суду від 12 лютого 2015 року за заявою [PERSON] скасоване заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2014 року у даній справі та призначено її до розгляду в загальному порядку на 13 березня 2015 року. В судове засідання, яке відбулось 13 березня 2015 року, позивач свого представника не направив, проте як надіслав клопотання, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та розгляд справи просить здійснювати за відсутності його представника. Також представник позивача у зазначеному клопотанні вказав, що у разі необхідності надання додаткових пояснень і доказів при розгляді даної справи, вони будуть направлені суду засобами поштового зв'язку на виконання вимог відповідної ухвали. Представник відповідача у судовому засіданні, поставивши під сумнів законність наявних у матеріалах справи копій договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року (в матеріалах справи лише його 1, 7, 36 та 37 сторінки) та акту прийому-передачі документації за цим договором, у відповідності до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) просив витребувати оригінали зазначених документів у позивача, а також докази переходу прав вимоги за іпотечним договором та інші додатків до них. Ухвалою суду від 13 березня 2015 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування зазначених вище доказів, направлено її позивачу для виконання та відкладено розгляд справи на 06 травня 2015 року, визнавши явку позивача в судове засідання обов'язковою. В судове засідання, яке відбулось 06 травня 2015 року, позивач вдруге не з'явився, жодних клопотань від нього не надходило, вимоги ухвали про витребування доказів від 13 березня 2015 року не виконав, хоча дана ухвала отримана ним 19.03.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв'язку з невиконанням позивачем ухвали суду про витребування доказів від 13 березня 2015 року, суд відклав розгляд даної справи до 16 червня 2015 року та повторно зобов'язав позивача виконати її вимоги, а також визнав явку позивача у судове засідання обов'язковою. В судове засідання, яке відбулось 16 червня 2015 року, позивач втретє не з'явився, вимоги ухвали про витребування доказів не виконав, хоча отримав її 26.05.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач також у судове засідання не з'явився, проте її представник надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також у заяві позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у зв'язку з недоведеністю. Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, 24 березня 2008 року між відповідачем та «УкрСиббанк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №11320110000 (далі по тексту - Договір). За умовами даного договору відповідач отримала кредит в сумі 100 000,00 доларів США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 24.03.2033 року або достроково зі сплатою 12,40 відсотків річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором 24 березня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки (нерухомого майна) №80708 (далі по тексту - Договір іпотеки), за умовами якого Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 45,40 кв.м., житловою площею 30,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та не заперечувались представником відповідача у поданих ним запереченнях. Також в матеріалах справи наявна копія витягу з укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, а саме його 1, 7, 36 та 37 сторінки, за яким позивач, на його думку, набув право вимоги оплати заборгованості за кредитним договором відповідно до доданої ним копії акту прийому-передачі документації за вказаним договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). А згідно зі ст. 514 цього Кодексу уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. У зв'язку з тим, що представник відповідача поставив під сумнів наявні у матеріалах справи копії документів, оскільки наявні лише копії 1, 7, 36 та 37 сторінки цього договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, а також з копіі акту прийому-передачі документації не вбачається яка саме заборгованість передана, суд своєю ухвалою витребував оригінали договору та акту у позивача, а також інші додаткові угоди до них. Однак вимоги ухвали про витребування доказів позивачем двічі не виконані. Статтею 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. А відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Під час розгляду справи судом було оглянуто лише копії 1, 7, 36 та 37 сторінки укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким, на думку позивача, він набув право вимоги оплати заборгованості за кредитними договорами та копію відповідного акту прийому-передачі документації, з якого не вбачається яка саме заборгованість передана за вказаним договором. Однак ці копії є неповними та викликають сумніви, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами. Оригіналів вказаного договору та інших письмових доказів, які подані в копіях, під час судового розгляду надано не було. Окрім того, частиною 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. При цьому частина 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» чітко передбачає, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону, а частина 7 цієї ж статті вказує на те, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. В матеріалах справи відсутні відомості (відповідні витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна або ін.) державної реєстрації (перереєстрації) предмету іпотеки, зокрема двокімнатної квартири загальною площею 45,40 кв.м., житловою площею 30,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ПАТ «Дельта Банк» після укладення ним з ПАТ «УкрСиббанк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, натомість наявний витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек зазначеної квартири саме за ПАТ «УкрСиббанк». Інших доказів на спростування зазначеного позивачем не надано. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог позивача. Суд виходить з того, що наданих представником позивача письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи, не достатньо для висновку про те, що позивач набув права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11320110000 від 24.03.2008 року. В судовому засідання також не було доведено, що відповідач порушив умови цього договору та у позивача є право задовольнити свої вимоги визначеним позовними вимогами шляхом. За таких обставин, суд надходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях та є недоведеними, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed