Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 27 квітня 2011 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № BLaЖГА00030707. За цим договором позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 15000 гривень. Згідно з умовами договору відповідач зобов'язався щомісячно не пізніше дати, встановленої в графіку, повертати кредит частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 15,00 % річних та здійснювати щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75 %. За кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань відповідач зобов'язався сплачувати штраф у розмірі 25% від суми кредитних коштів. У разі прострочення сплати щомісячного платежу відповідач зобов'язався сплачувати пеню у розмірі 0,50 % від суми неналежного виконання грошового зобов'язання. Термін повернення кредиту згідно умов договору становить 27 квітня 2013 року. Позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 15000 гривень. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління кредитом, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору. Таким чином, за відповідачем відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14.08.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 24202,28 гривень, яка складається з наступного: прострочена сума кредиту - 2740, 21 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 1084,34 грн.; прострочена комісія - 1050,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 19327,73 грн. Зазначену суму боргу позивач, посилаючись на статті 3, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 612, 623, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України просить стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідача на підставі наданих суду доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на позовну заяву, в яких просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що до позовної заяви позивачем не надано доказів про відкриття на ім'я відповідача позичкового рахунку (лише надано копію заяви-анкети на відкриття поточного рахунку), не надано доказів про виконання позивачем умов п. 2.2 договору - збільшення доступного залишку коштів на поточному рахунку, не надано позивачем доказів про зняття коштів відповідачем (чи їх перерахування на інший банківський рахунок) з поточного рахунку. Також відповідач на підставі ст. 258, ст. 266, ст. 267 ЦК України просить суд застосувати позовну давність до позовної вимоги про стягнення з нього пені в розмірі 19327,73 грн. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 р. № 63 розпочата процедура ліквідації позивача з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно. Ліквідатором позивача призначено Славкіну Марину Анатоліївну. Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Існування договірних зобов`язань між сторонами підтверджується кредитним договором № BLaЖГА00030707 від 27.04.2011 року, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 гривень, відповідач зобов'язався щомісячно не пізніше дати, встановленої в графіку, повертати кредит частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 15,00 % річних та здійснювати щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75 %. За кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань відповідач зобов'язався сплачувати штраф у розмірі 25% від суми кредитних коштів. У разі прострочення сплати щомісячного платежу відповідач зобов'язався сплачувати пеню у розмірі 0,50 % від суми неналежного виконання грошового зобов'язання. Термін повернення кредиту згідно умов договору становить 27 квітня 2013 року (а.с. 9-17). Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 14.08.2015 року за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 24202,28 гривень, яка складається з наступного: прострочена сума кредиту - 2740, 21 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 1084,34 грн.; прострочена комісія - 1050,00 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 19327,73 грн. (а.с. 7-8). Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 2). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4). Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідач вказує на те, що факт отримання відповідачем кредиту в розмірі 15000 грн. позивачем документально не підтверджений, але, враховуючи те, що відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст.27, 31, 133, 134, 137 ЦПК України та не подав суду клопотання про витребування доказів у позивача, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредиту, суд не може брати до уваги такі твердження відповідача. Відповідно до п.2.1.1.2 Кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а банк перед укладенням цього договору на виконання вимог Постанови Національного Банку України від 10.05.2007р. №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Окрім цього, банк в додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов'язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається законодавством. Згідно з п.2.5.2 Кредитного договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також у сумах комісії за управління кредитом. Відповідно до п.3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п.2.5 загальної частини договору, не пізніше визначеного п.2 спеціальної частини договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). В графіку погашення заборгованості за кредитом, який є додатком №1 та невід'ємною частиною кредитного договору, зазначена сума кредиту, річна процентна ставка, комісія за управління кредитом, штрафні санкції у разі неналежного виконання умов кредитного договору, термін повернення кредиту, ануїтетні платежі: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме основного боргу, процентів, комісії за управління кредитом. (а.с.17). Фактичні обставини справи, наявні в матеріалах справи документи вказують на те, що укладений сторонами кредитний договір з додатком №1 відповідає загальним вимогам до чинності правочину. З цими умовами кредитного договору та настанням відповідальності у разі порушення умов повернення кредиту був ознайомлений відповідач та погодився з ними, підписавши кредитний договір та додаток №1 до цього договору. Проте відповідач належним чином не виконував умови договору, що призвело до заборгованості по сплаті кредиту. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ВLаЖГА00030707 в розмірі 4874 грн. 55 коп., що включає: заборгованість за кредитом - 2740,21 грн., відсотки за користування кредитом - 1084,34 грн., прострочена комісія - 1050,00 грн. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача пені за не своєчасне погашення кредиту в розмірі 19327,73 грн., то вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. ЇЇ розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже аналіз норм ст.266, ч. 2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність застосування строку позовної давності, про який заявлено відповідачем і вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, має вираховуватись за період з 28.08.2014 року по 14.08.2015 року, тобто за рік до звернення до суду із позовом. Однак, судом встановлено, що позивачем не обґрунтовано суму нарахованої пені за період з 28.08.2014 року по 14.08.2015 року, оскільки суду не зрозуміло, чим керувався позивач, розраховуючи розмір пені по простроченій заборгованості в сумі 19327, 73 грн., звідки в розрахунку за порядковим №48 у графі №14 раптово з'явилася розрахована до сплати сума за пропуск платежів в розмірі 16631,3 грн. Оскільки розмір нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 19327,73 грн. не підтверджений розрахунком, і розмір пені за період з 28.08.2014 року по 14.08.2015 року неможливо розрахувати, то ця вимога не підлягає задоволенню в цілому. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 4874 грн. 55 коп., що складається з наступного: прострочена сума кредиту - 2740,21 грн., прострочені проценти за користування кредитом - 1084,34 грн., прострочена комісія - 1050,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20 березня 2015 року у позивача запроваджено тимчасову адміністрацію (а.с. 5). Згідно з п. 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на 12.08.2015 року, яка діяла на час подання позову позивачем, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору звільнялася. Позов до суду від імені позивача подано уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 245,31 гривень, який встановлений ст.4 Закону України «Про судовий збір» на час вчинення процесуальної дії відповідно до положень ч.3 ст.2 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 525, 526, 527, 549, 550, 551, 611, 612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: partial