Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося з позовом до [PERSON], де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача є [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 646 880 грн. 72 коп., включаючи основний борг, заборгованість за відсотками, заборгованість з оплати за управління кредитом, пеню та штраф. Позивач мотивує вимоги тим, що 15 травня 2006 р. між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір в іноземній валюті - на суму 30 442 євро на строк до 9 травня 2036 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки. Згідно п. п. 1.2- 1.4 зазначеного договору поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, при цьому банк має право вимагати виконання зобов'язань, вказаних в кредитному договорі, як повністю, так і в частині, як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Банк неодноразово нагадував відповідачці та позичальникові про дотримання своїх зобов'язань, однак дотепер вони не виконані. Станом на 1 жовтня 2013 р. нарахована заборгованість на суму 646 880 грн. 72 коп. В судовому засіданні представник позивача - Цехмістер А.М. позов підтримала та пояснила, що укладений між банком - позивачем та [PERSON] кредитний договір та договір іпотеки від 15 травня 2006 р. рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 9 липня 2013 р. визнано недійсними. Рішення набрало законної сили. Разом з тим, існує договір поруки, укладений між банком та відповідачкою для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Остання не заявляла вимог про визнання недійсним договору поруки. 23 жовтня 2008 р. при дослідженні підписів в договорі поруки судовий експерт дійшов висновку, що вони виконані [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але подала заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення , які полягають в наступному: вона не визнає позов, оскільки рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 9 липня 2013 р. кредитний договір та іпотечний договір визнано недійсними. Рішення набрало законної сили. Банк вводить в оману суд щодо фактичних обставин справи. [PERSON] не підписував цих договорів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - [PERSON] вважає, що підстав для задоволення позову немає. Ні він, ні його дружина [PERSON] не підписували цих договорів, він ніколи не був клієнтом ПАТ «КБ «Надра». Про те, що нібито він є позичальником, дізнався в 2008 р., коли банк пред'явив до нього позов про стягнення заборгованості . Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Суд встановив, що кредитний договір та договір іпотеки, які укладені 15 травня 2006 р. між банком - позивачем та [PERSON], рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 9 липня 2013 р., що набрало законної сили, визнано недійсними. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, який в подальшому визнано недійсним, 15 травня 2006 р. банк уклав з відповідачкою договір поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи з наведених норм права, суд дійшов висновку, що недійсність кредитного договору спричинило недійсність договору поруки, виконання зобов'язань за яким залежить від виконання зобов'язань боржником перед кредитором. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю ( ч.1 ст. 216 ЦК України). В зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати позивачеві не компенсуються.

Outcome: dismissed