Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року в загальному розмірі 201221,18 грн. та судового збору у розмірі 3018,32 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 08.12.2011 року було укладеного кредитний договір № 2233/23-312, відповідно до умов якого банк надав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 200000,00 грн на строк до 07 грудня 2031 р. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,3 % річних та за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміні, передбачені договором (прострочена заборгованість) в розмірі 21,3 % річних. Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, у зв`язку з чим станом на 11.01.2020 року має заборгованість в розмірі 201221,18 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 174970,75 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.06.2014 р. по 30.04.2015 р. у розмірі 26250,43 грн. В забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 08 грудня 2011 року було укладено договір поруки № 312/23-1, відповідно до умов якого остання зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, а отже несе солідарну відповідальність разом з боржником за виконання ним основного зобов`язання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, позивач надав клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином. В межах строків, передбачених п. 3 розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), п. 2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» відповідачі відзив не надали. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2233/23-312, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 200000,00 грн із встановленням строку кредитування з 08 грудня 2011 року по 07 грудня 2031 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 16,3 % річних, за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 21,3 % річних. У разі порушення позичальником будь-якого або декількох зобов`язань, встановлений п.п.4.3.6-4.3.9 цього договору: з першого дня місяця наступного за місяцем виявлення банком порушення до закінчення строку кредитування, визначеного у п. 1.3.1 цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами у межах строку кредитування встановлюється у розмірі 17,3 % річних; процентна ставка за користування кредитним коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість) залишається без змін та відповідає п. 1.4.2 цього договору (21,3 % річних). Кредит було надано для придбання житлової нерухомості - двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,10 кв.м, житловою 29,5 кв.м, шляхом видачі готівки через касу банку. Відповідно до п. 1.6 позичальник сплачує банку комісію за надання кредиту - 1 % від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1, складає 2000,00 грн, оплата здійснюється у день укладання цього договору (у відповідності з п.4.3.1.1 цього договору) у національній валюті України на відповідний рахунок банку. Згідно з п. 3.1. договору відповідач [PERSON] зобов`язався здійснювати погашення кредиту щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менш 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 834,00 грн, а останній платіж сплачується в сумі 674,00 грн не пізніше 07 грудня 2031 р. Якщо останній день для сплати планового платежу припадає на вихідний або святковий день, то дата чергового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню. Згідно з п. 3.2. договору відповідач [PERSON] зобов`язався здійснювати щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом) та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього Договору, а також у день дострокового погашення заборгованості по кредиту сплату процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.4. цього Договору. Відповідно до п. 3.3. договору при отриманні від позичальника на рахунок кредиту коштів (або коштів, отриманих в порядку договірного списання), сторони встановили наступний порядок погашення заборгованості за цим договором: прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення), прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення), прострочена сума за кредитом (якщо буде мати місце прострочення), строкові комісії (якщо буде мати місце), строкові проценти, строкова заборгованість за кредитом. Згідно з п. 3.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня зарахування кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, зокрема у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж на один банківський день), що випливають з цього договору. Відповідач [PERSON] не виконав зобов`язань щодо поетапного повернення кредитних коштів та процентів за користування ними за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року. Так, відповідно до банківської виписки по особовому рахунку позичальника [PERSON] 11.06.2014 року здійснив останні платежі на погашення кредиту в розмірі 9 грн 25 коп., на погашення простроченого кредиту в розмірі 824,84 грн, на погашення прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 2437 грн 91 коп., в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за основним боргом в розмірі 174970 грн 75 коп., що станом на 03 лютого 2020 року складається з заборгованості за кредитом, що стягується достроково, в розмірі 118268,00 грн, простроченої заборгованості в розмірі 56702,75 грн та за процентами за користування кредитними коштами за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 26250 грн 43 коп. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, виходить з того, що відповідачами не спростовано зазначений розрахунок в частині заборгованості за кредитом в розмірі 174970,75 грн. та заборгованості за процентами за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 24250,43 грн. Разом з тим, судом встановлено, що п. 1.6 кредитного договору № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 1 % від суми кредиту, зазначеної у п.1.1, яка дорівнює 2000,00 грн, що згідно з банківською випискою по особовому рахунку позичальника була сплачена відповідачем [PERSON] під час укладання цього договору 08.12.2011 р. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання договору) встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У рішенні від 10.11.2011 року Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що положення Закону ( 1023-12 ), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону ( 1023-12 ) у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР ) слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що передбачена п.1.6 умова кредитного договору щодо надання позичальником банку плати (комісії) за надання кредиту в розмірі 1 % від суми виданого кредиту, що дорівнює 2000,00 грн, не може бути визнано додатковою послугою, за яку може бути нарахована така плата. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення договору) п. 1.6. кредитного договору, яким передбачено плату за обслуговування кредиту, є нікчемним з моменту укладення кредитного договору. Оскільки судом встановлено неправомірне зарахування платежу відповідача в сумі 2000,00 грн на сплату комісійної винагороди за надання кредиту, суд дійшов висновку про те, що вказана сума грошових коштів має бути віднесена на погашення простроченої заборгованості за процентами в зазначеному розмірі, що відповідає п. 3.3 кредитного договору щодо черговості погашення заборгованості. А отже, в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що заборгованість за процентами, нарахованими за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , складає 24250,43 грн (26250,43 - 2000). 08 грудня 2011 року в якості забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 312/23-1, відповідно до умов якого остання зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. В силу ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15 було викладено висновок про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Крім того, 29.06.2016 року Верховним Судом України у справі №6-272цс16 було винесено постанову, в якій був викладений наступний висновок, а саме: якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 03 лютого 2020 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, в якому надійшла позовна заява. Оскільки судом встановлено, що позивач звернувся до суду 03 лютого 2020 року, суд дійшов висновку про те, що порука за договором поруки № 312/23-1 від 08.12.2011 року була припинена щодо чергових прострочених платежів за період з 08 грудня 2011 року по 10 січня 2017 року та процентів, нарахованих в цей період, що відповідає п. 5.2. договору поруки, згідно з яким порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до графіку погашення заборгованості позичальник станом на 10.02.2017 року мав повернути 50874,00 грн (200000,00 - 149126,00 (розмір заборгованості станом на 10.01.2017 року відповідно до графіку повернення кредитної заборгованості)), проте повернув лише 25029,25 грн (200000 - 174970,75), а отже розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 08 грудня 2011 року по 10 січня 2017 року дорівнює 25844,75 грн (50874,00 - 25029,25). Оскільки судом встановлено, що строк дії поруки [PERSON] був припинений щодо заборгованості за кредитним договором, яка виникла за період з 08 грудня 2011 року по 10 січня 2017 року, яка включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 25844,75 грн, а також заборгованість за процентами, нарахованими за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року, в розмірі 24250,43 грн, суд дійшов висновку про те, вказана заборгованість не може бути стягнута з поручителя [PERSON] солідарно. А отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що лише з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року, що включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 25844 гривні 75 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 24250 гривень 43 копійок, а всього в розмірі 50095 гривень 18 копійок. Солідарному стягненню з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» підлягає заборгованість за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року, що включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 149126 гривень 00 копійок. На виконання вимог, передбачених ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: з відповідача [PERSON] в розмірі 1869,88 грн, з [PERSON] в розмірі 1118,45 грн.

Outcome: partial