Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 липня 2008 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено договір №41/08/К-МБ-04, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 35 000 доларів США, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-2487/11, однак відповідач обов`язок по сплаті кредиту не виконує. З метою забезпечення виконання зобов`язань 23 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання поручилася за виконання зобов`язань за кредитом №41/08/К-МБ-04. Тому просить стягнути заборгованість, яка виникла по договору станом на 06 листопада 2017 року з відповідачів солідарно. Представник позивача Панас [PERSON] . [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задоволити. Представник відповідача 1 Михайлова [PERSON] .В. адвокат Запорожець І.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, вказав, що позивачем пропущено спеціальний та загальний строк давності про стягнення суми кредиту, а [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач 2 Михайлова С.О. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином. Представником Сиськовою О.Л. через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 11.05.2018 року подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] О. подала заяву про застосування строку позовної давності. Заслухавши думку представника позивача [PERSON] та представника відповідача 1 Михайлова Є.В. адвоката Запорожця І.А., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 липня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством Акціонерний Банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №41/08/К-МБ-04 . Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, Банк відкрив позичальнику відновлювану кредитну лінію, з лімітом 35 000,00 (тридцять пять тисяч доларів США 00 центів) доларів США. Кредитна лінія надається на строк/термін з 23 липня 2008 року по 22 липня 2013 року або по день визначений в п. 1.6 або в п. 3.3.11. цього договору, із сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із 14,5% річних. 23 липня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] по кредитному договору було укладено договір поруки №41/08/П-МБ-04. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №41/08/К-МБ-04 від 23 липня 2008 року, укладеному між кредитором та позичальником та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеня) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному об`ємі. Згідно п. 3.1.10. кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються банком виходячи із процентної ставки зазначеної у п. 1.1., збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Пунктами 3.3.4., 5.3. кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Як слідує з розрахунку заборгованості станом на 06 листопада 2017 року, сума заборгованості позичальника за договором становить прострочена заборгованість по процентам 23 174,53 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 815 438,07 грн,, пеня за несвоєчасне повернення процентів 501 726,33 грн. Частиною 5 статті 82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-2487/11, яким стягнуто солідарно заборгованість з відповідачів за основним боргом, відсоткам та неустойкою станом на 30 грудня 2010 року, встановлено факт укладення договорів, отримання коштів та прострочення позичальником виконання зобов`язань. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Приписами статті 625 ЦК України, визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Між тим, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством або стягненню заборгованості, такого висновку дійшла ВП/ВС у справі 921/107/15-г/16. Водночас предметом розгляду є стягнення донарахованих відсотків та пені, після набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 2-2487/11. Однак, з правом на стягнення нарахованих відсотків за умовами договору та пені суд не погоджується з огляду на наступне. 28 березня 2018 року, у справі № 444/9519/12 ВП/ВС зробила висновок аналізуючи статті 1048 та 1050 ЦК України у яких зазначено, що позикодавець має право нараховувати на суму позики проценти, а у випадку обов`язку повертати позику частинами та за умови прострочення сплати чергової частини кредитор має право вимагати повернення всієї позиченої суми та нарахованих на цей час процентів. Велика Палата прийшла до висновку, що у випадку закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, а саме, кредитор отримує право нараховувати лише 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати. Разом з тим, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування то необґрунтованою є вимога кредитора про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду (пункт 81 Постанови). Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 жовтня 1999 року, «Брумереску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) заява №592 визначив, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними. Поряд з цим, в матеріалах справи міститься письмові заяви відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Згідно частини 3 та 4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства») наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу». Враховуючи, що банк звернувся до суду з вимогою про дострокове погашення заборгованості в 2010 році за чим, 21 квітня 2011 року Рівненським міським судом ухвалено рішення, саме з цього часу розпочався строк давності по стягненню відсотків в порядку статті 625 ЦК України, тому заяви є обгрунтованими. Проте, судом не застосовується, так як банком таких вимог не заявлено, відповідно до чого, в позові слід відмовити за безпідставністю. В порядку п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed