Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 25.06.2008 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 107311, згідно умов котрого остання отримала кредит у розмірі 40000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 25.06.2014 року. Зобовязання позичальника [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договорів поруки № 107311-ДП-1, № 107311-ДП-2, № 107311-ДП-3 відповідно від 25.06.2008 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань з повернення кредиту станом на 30.04.2015 року виникла заборгованість у розмірі 79906,18 доларів США, що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.04.2015 року складає 1681226,08 грн., що складається з: 23801,00 доларів США заборгованості за кредитом; 34652,98 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 17635,83 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 11,88 доларів США штрафу (фіксована частина); 3804,49 доларів США штрафу (процентна складова). Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 79906,18 доларів США та судові витрати у справі. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні 24.11.2017 року підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. На судове засідання 12.12.2017 року представник позивача надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 149 т. 2). Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні 24.11.2017 року заперечувала проти позову, зазначаючи наступне. Кредитний договір № 107311 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений 25.06.2008 року з кінцевим терміном повернення кредиту до 25.06.2014 року, а з позовом позивач звернувся до суду лише 24.06.2015 року. Відповідно до пункту 6.8 кредитного договору сторонами визначений строк позовної давності за Договором 5 років. Відповідно до розрахунку заборгованості , наданого позивачем, останній платіж за кредитним договором відповідач [PERSON] здійснила 30.11.2009 року, тому перебіг позовної давності почався з 26.12.2009 року, тобто коли настав час сплати чергового щомісячного платежу і позивач дізнався про порушення свого права. Спливає строк позовної давності 29.12.2014 року, а позивач звернувся до суду із позовом 24.06.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Також представник відповідачів зазначила, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 25.06.2008 року був укладений договір поруки № 107311-ДП-3 для забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань перед Банком, однак відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Оскільки позивачем протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не було предявлено вимоги до відповідача [PERSON], то договір поруки вважається припиненим. Тому представник відповідачів просила суд застосувати до позовних вимог Банку до відповідача [PERSON] строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити. Стосовно позовних вимог Банку до [PERSON] представник просила суд відмовити у задоволенні позову у звязку із припиненням договору поруки. На судове засідання 12.12.2017 року представник відповідачів надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її та відповідачів відсутності (а.с. 148 т. 2). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, на адресу суду повернулися конверти із судовими повістками із позначкою «за закінченням терміну зберігання» . Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.06.2008 року Банк та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 107311. Відповідно до умов Договору, Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 40\~000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 25.06.2014 року (а.с. 10-14, т.1). Відповідач [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином порушивши умови кредитного договору. У звязку з зазначеним, станом на 30.04.2015 року виникла заборгованість у розмірі 79 906,18 доларів США, що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.04.2015 року складає 1681226,08 грн., що складається з: 23801,00 доларів США заборгованості за кредитом; 34652,98 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 17635,83 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 11,88 доларів США штрафу (фіксована частина); 3804,49 доларів США штрафу (процентна складова). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4-5, т. 1). Зобовязання позичальника [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договорів поруки № 107311-ДП-1, № 107311-ДП-2, № 107311-ДП-3 відповідно від 25.06.2008 року (а.с. 15 лицьовий та зворотній бік, 16, т. 1). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на зазначене, суд вважає встановленим, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 79 906,18 доларів США. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем розрахована заборгованість за період з 24.12.2009 року по 30.04.2015 року (а.с. 4-5, т.1). Частиною першою статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частиною 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст. 264 ЦК). У підпункті 6.8 пункту 6 кредитного договору Банк та позичальник [PERSON] узгодили, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється тривалістю у 5 років. Судом встановлено, що 27.08.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль Lexus RX 300, 2004 року випуску, що належав на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 107311 від 25.06.2008 року у розмірі 511\~371,03 грн., укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (а.с. 96-97, т. 1). Приймаючи до уваги, що предявленням позову про звернення стягнення на предмет застави строк позовної давності перервався, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором за період з вересня 2012 року по 30.04.2015 року у розмірі 36\~464,24 доларів США (що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.04.2015 року складає 767\~207,61 грн..), що складається із 23\~801,00 доларів США заборгованості за кредитом (що еквівалентно 500\~773,04 грн..), 12\~663,24 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом (що еквівалентно 266\~434,57 грн..). Приймаючи до уваги, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється в один рік, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь позивача суму пені за порушення строків розрахунку за кредитним договором за період з 30.04.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 160\~718,43 грн. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за порушення грошового зобовязання, покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобовязання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України і співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів у розмірі 11,88 доларів США (фіксована частина) і 3804,49 доларів США (процентна складова). Суд вважає, що позовні вимоги Банку до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості як з солідарних боржників задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як розяснено в пункті 24 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитного договору, остання мала повернути грошові кошти, взяті у кредит, та сплатити відсотки за користування ними до 25.06.2014 року. Тобто строк виконання основного зобовязання сторонами договору визначений до 25.06.2014 року (а.с. 10, т. 1). Відповідно до наданої позивачем копії повідомлення на а.с. 7, т. 1 Банк звернувся до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором як до поручителів лише 10.05.2015 року, тобто після спливу встановленого законом шестимісячного строку, а отже у суду немає законних підстав для стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 107311 від 25.06.2008 року. Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково, суд стягує з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 464 доларів США 24 центів, що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.04.2015 року складає 767\~207 грн. 61 коп., яка складається з: 23\~801,00 доларів США заборгованості за кредитом (що еквівалентно 500\~773,04 грн..), 12\~663,24 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом (що еквівалентно 266\~434,57 грн..), а також пеню у розмірі 160\~718,43 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн..

Outcome: partial