Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору №3502/0200/28/08 від 04.06.2008 року відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 38200,00 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних зі строком повернення до 03.06.2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 09.09.2009 року по справі №2-2368/09 за позовом АКБ «Індустріалбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованої за кредитним договором, позов банку задоволений та з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 336 497,74 грн., із них: заборгованість по кредиту в розмірі 281 006,37 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03.06.2009 року еквівалентно 36923,51 доларів США; заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 18000,28 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03.06.2009 року еквівалентно 2365,19 доларів США; донараховані відсотки за період з 30.04.2009 року по 03.06.2009 року в розмірі 4097,95 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03.06.2009 року еквівалентно 538,46 доларів США; заборгованість по пені в розмірі 33393,14 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 03.06.2009 року еквівалентно 4387,77 доларів США. Згідно зазначеного рішення суду загальна сума невиконаних зобов`язань відповідача перед позивачем з повернення кредиту та сплати процентів, нарахованих по 03.06.2009 року, складає 303 104,60 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 06.09.2009 року еквівалентно 39827,16 доларів США. При цьому офіційний курс долара США по відношенню до гривні 03.06.2009 року склав 7,6105 грн. за 100 доларів США. Рішення суду набрало законної сили 20.09.2009 року. Станом на поточну дату заборгованості за кредитом та процентами, відповідачем не сплачена, навіть частково, та складає еквівалент 39827,16 доларів США. Станом на 03.06.2009 року за офіційним курсом НБУ еквівалент 39827,16 доларів США складав 303 104,60 грн. Однак, внаслідок значного знецінення національної валюти та значного збільшення з 06.02.2015 року офіційного курсу долара США по відношенню до гривні, а саме: 2313,0580 грн. за 10 доларів США, позивач зазнав збитків, оскільки втратив частину коштів у зв`язку зі збільшенням вартості іноземної валюти, а саме доларів США. Враховуючи зазначене, сума збитків складає різницю між сумою коштів в гривні по тілу кредиту та процентам за рішенням суду від 09.09.2009 року по курсу долара США по відношенню до гривні станом на 03.06.2009 року (7,6105 грн. за 100 доларів США) та сумою коштів в гривні по тілу кредиту та процентам за рішенням суду від 09.09.2009 року за курсом долара США по відношенню до гривні станом на доту позову, а саме 15.03.2017 року (26,904296 грн. за 100 доларів США). Таким чином, розмір збитків у вигляді курсових різниць складає 768 417,10 грн. Збитки у вигляді не отриманих доходів за період з 15.03.2014 року по 14.03.2017 року складають 447 030,48 грн. Загальна сума заподіяних позивачу збитків станом на 15.03.2017 року складає 1 215 447,58 грн. У зв`язку з викладеним, АКБ «Індустріалбанк» просить стягнути з відповідача заподіяні збитки у розмірі 1 215 447,58 грн. та судовий збір у розмірі 18 231,71 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.06.2018 року розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду відзиві, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача 7000 грн. в якості відшкодування витрат на надання юридичної допомоги адвоката. Відповідач з позовними вимогами не згоден. Вимога про стягнення курсової різниці за зобов`язанням, яке з`явилося на підставі рішення Дніпровського райсуду від 09.09.2009 року і вимога про стягнення відсотків за зобов`язанням, що міститься в договорі, заявлені позивачем в позовній заяві, не є належним способом правового захисту при зазначених обставинах, не вказують на наявність збитків (реальної і упущеної вигоди), і не можуть тягти за собой право позивача на звернення до суду за захистом прав , свобод та інтересів. Надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №3502/0200/28/08 від 04.06.2008 року відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 38200,00 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних зі строком повернення до 03.06.2018 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 09.09.2009 року по справі №2-2368/09 за позовом АКБ «Індустріалбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованої за кредитним договором задоволено. Стягнуто заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 336 497,74 грн., судові витрати у розмірі 1950,00 грн., а всього 338 447,74 грн. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її як збитки. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Тобто, «курсова різниця» не може бути шкодою відповідно зі статтею 22 ЦК України. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові №14-79цс18 від 30 травня 2018 року. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст.81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову у повному обсязі. Нормами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідачем було заявлено клопотання про стягнення з відповідача на його користь витрати на надання юридичної допомоги в розмірі 7000,00 грн. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що відповідачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, то підстав для вирішення питання розподілу витрат понесених відповідачем не вбачається.

Outcome: dismissed