Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду 04 квітня 2016 року з позовом, вказавши, що 30 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір № KRXRRX10960370. Згідно умов вищевказаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1908,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач взяв на себе зобов'язання погашати отриманий кредит і відсотки за його використання. Однак відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту, процентів і комісії. Станом на 09.03.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 39072,98 грн., а саме: -4966,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, -327,42 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -33779,10 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми віднімається сума, яка була задоволена судовим наказом Довгинцівського районного суду від 11.08.2009 р. з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», яка складала 12405,68 грн., різниця становить 30672,55 грн. А також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов та Правил надання банківських послуг: -500,00 грн. штраф (фіксована частина), -1533,63 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № KRXRRX10960370 від 30.01.2007 року у розмірі 32706,18 грн., яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 30672,55 грн. та штрафів: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1533,63 грн. штраф (процентна складова), а також витрати по справі судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (а.с. 2-3). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання вкотре не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є АТ «Приватбанк», та [PERSON] як позичальником був укладений кредитний договір № KRXRRX10960370 (а.с. 6 копія заяви позичальника). Згідно умов договору, банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1908,0 грн. на срок 12 місяців з 30.01.2007 р. по 29.01.2008р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% у місяць, на суму залишку заборгованності по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 46,75 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 318,00 грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди, комісії в оговорених в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «26» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 216,42 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умов. Згідно п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користуванням Кредитом в размірі 15,17% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікої ставки НБУ чи в інших випадках, відповідно до п. 3.3 Умов. Позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту: в сумі 1590,00 грн. на поточний рахунок з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № 010 від 30.01.2007р. у т.ч. ПДВ 265,0 грн.». В сумі 318,00 грн. на поточний рахунок з призначенням платежу «Сплата єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № KRXRRX10960370 від 31.01.2007 р.». Судовим наказом Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2009 року стягнуто з [PERSON] згідно кредитного договору № KRXRRX10960370 від 31.01.2007 р. на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12405,68 грн. (а.с. 4 копія судового наказу). Згідно тексту заяви про видачу судового наказу та доданого розрахунку, в цю суму входила заборгованість (а.с. 47,48 копії заяви, розрахунку): -1908,00 грн. заборгованість за кредитом; -5996,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -327,42 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -3106,55 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 6.3. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), -566,94 грн. штраф (процентна складова). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 598, 599 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, та розясненням, наданими в пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012\~№\~5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вимоги щодо стягнення заборгованості шляхом проведення розрахунку способом віднімання суми боргу наявної заборгованості та стягнутої суми боргу за попереднім судовим рішенням задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають нормам ЦК України. Питання щодо виконання судового наказу від 11 серпня 2009 року щодо визначення суми залишку заборгованості по виплаті боргу за судовим рішенням вирішуються в межах виконавчого провадження Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки. Згідно роз'яснень наданих в пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.\~599-601, 604-609 ЦК України. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Представниками позивача в судовому засіданні не доведено правильність та обґрунтованість нарахування пені на відсотки, оскільки такий спосіб не передбачений ні цивільним законодавством, ні умовами договору. Пояснення (як письмові так і усні) представників позивача не спростовують зазначене, оскільки в письмових поясненнях (а.с. 85-87) зазначено, що пеня нараховується на прострочену заборгованість, однак в даному випадку пеня нарахована на несплачені прострочені відсотки за користування кредитом. До того ж як вбачається з розрахунку (а.с. 5 зворот) та прохальної частини позову (а.с. 3), в залишку заборгованості за кредитом відсотки відсутні, лише сума пені. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судовим наказом Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2009 року з [PERSON] вже було стягнуто штрафні санкції за невиконання зобовязань, що підтверджується письмовими доказами. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. До суду надійшла заява про перенесення розгляду справи у звязку з відпусткою представника, який супроводжує справу, однак представником позивача [PERSON] надано пояснення по справі як усні, так і представником позивача [PERSON] письмові (а.с. 85-87). Справа в провадженні суду більше року, тому суд вважає, що представниками позивача за цей час була можливість надати всі необхідні докази по справі, а отже немає необхідності у відкладенні розгляду справи. Враховуючи письмові докази по справі, суд вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] сум пені та штрафів за кредитним договром № KRXRRX10960370 від 31.01.2007 р. не підлягають задоволенню в звязку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed