Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № HMV0RK04091372 від 01.07.2004 [PERSON] отримала кредит у розмірі 1013 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором, а відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання не виконав. Внаслідок чого, станом на 10.02.2017 утворилася заборгованість в розмірі 16061 грн. 20 коп., яка складається з: 338 грн. 69 коп. - заборгованість за кредитом; 45 грн. 63 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 3778 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11898 грн. 88 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився. Надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задоволити. Також просить розглянути справу без участі представника позивача. (а.с. 14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Від неї до суду надійшла заява, в якій зазначає, що позов не визнає, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Справу слухати в її відсутності (а.с. 29). Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється через неявку всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 01.07.2004 сторони уклали Кредитний договір № hmv0RK04091372 (а.с. 7-8). Сторони погодили, що Банк зобовязується надати «Позичальнику» кредитні кошти: шляхом перерахування на відкритий у ПриватБанк поточний рахунок № 26000052401924 ПП Галко [PERSON], на термін по 03.07.2006 включно, у вигляді строкового кредиту в розмірі 1013 гривень (далі «Кредит») на наступні цілі: купівля ТНС в сумі 1013 гривень і на оплату страхових платежів в сумі 0,00 гривень, з виплатою відсотків за користування Кредитом в розмірі 2,00 відсотків в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту і щомісячною сплатою комісії в розмірі 0,50 відсотків від суми наданого кредиту, а також сплаті винагороди в розмірі згідно з п. 1.3 договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно у Період сплати, за який приймається період з «1» по «6» число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі не менш 58,79 гривень для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка вбирає заборгованість за кредитом, комісією та відсотками за користування кредитом (п. 1.1 Договору). ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому договором надав відповідачу кредитні кошти, в сумі 1013 грн. За користування Кредитом у період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник платить відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1 цього Договору (п. 3.1 Договору). Відповідно до ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню Кредиту, передбачених п. 2.3.1, 2.3.2, 3.3 даного Договору, Позичальник платить Банку відсотки у розмірі 5,50 відсотків за місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за Кредитом (п. 3.2 Договору). Позичальник щомісячно платить Банку при наданні Кредиту комісію і розмірі, зазначеному в п. 1.1 даного Договору (п. 3.7 Договору). При порушенні Позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 відсотків від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу (п. 4.1 Договору). Позичальник зобовязується використовувати Кредит на цілі, вказані в п. 1.1 даного Договору; сплатити відсотки за користування Кредитом у відповідності з п. 1.1, 3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту; сплатити Банку комісійну винагороду відповідно до п. 1.1 і п. 1.3 даного Договору (п.п. 2.2.1 -2.2.3 Договору). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання - не сплатила проценти за користування кредитними коштами та не повернула кредит. Так, за наданим представником позивача належним чином завіреним розрахунком, станом на 10.02.2017 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом складає 16061 грн. 20 коп., з яких: 338 грн. 69 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 45 грн. 63 коп. заборгованість по комісії; 3778 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 11898 грн. 88 коп. загальна сума нарахованої пені (а.с. 4-6). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд вважає, що знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № hmv0RK04091372 від 01.07.2004 щодо повернення кредитних коштів. Разом з тим, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-2469цс16). Як вбачається з кредитного договору № hmv0RK04091372, останній був укладений 01 липня 2004 року. В п. 1.1 Договору сторони передбачили термін до якого позичальнику надається кредит, а саме по 03.07.2006. Пунктом 5.1 Договору визначено, що Договір набирає сили з моменту підписання даного Договору обома сторонами і діє до повного виконання сторонами зобовязань за цим Договором. Верховний Суд України у своїй постанові від 29.06.2016 по справі № 6-1188цс16 висловив правову позицію, згідно з якої визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Висновок Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України). Згідно з положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За таких обставин, оскільки встановлено, що перебіг строку позовної давності по всіх платежах за укладеним кредитним договором розпочався 03.07.2006, а закінчився 03.07.2009 (трирічний строк передбачений ст. 257 ЦК України), позивач звернувся до суду з даним позовом 16.03.2017, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений для стягнення заборгованості за кредитним договором № hmv0RK04091372 від 01.07.2004 року і клопотання відповідача про його застосування підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed