Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі: [PERSON]) у особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 369397грн. 64коп. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Свої вимоги в позовній заяві позивач мотивував тим, що 15 травня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір № ОД 09/05/2006/840-К/051, згідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 25000 доларів США строком на 60 місяців. 15 травня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір № ОД 09/05/2006/840-П/051, згідно до якого відповідач [PERSON] відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник [PERSON] Але на думку позивача відповідачі не виконав умови договору, кредит не погасили, тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у вищевказаному розмірі 369397грн. 64коп., з яких заборгованість за кредитом 177850грн. 52коп., заборгованість за відсотками 94834грн. 74коп., заборгованість за пенею 56363грн. 93коп., заборгованість за комісією 40348грн. 45коп. В судовому засіданні відповідачка [PERSON], яка одночасно є представником відповідача [PERSON], з позовними вимогами не погодилась, просила в позові відмовити за спливом строку позовної давності. Враховуючи, що позивач по справі надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача, суд розглядає справу за відсутністю позивача по наявним доказам. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В судовому засідання встановлено, що 15 травня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір № ОД 09/05/2006/840-К/051, згідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 25000 доларів США строком на 60 місяців (а.с.9,10). 15 травня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір № ОД 09/05/2006/840-П/051, згідно до якого відповідач [PERSON] відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник [PERSON]М (а.с.17). Згідно до наданого [PERSON] розрахунку заборгованість за кредитом складає 369397грн. 64коп., з яких заборгованість за кредитом 177850грн. 52коп., заборгованість за відсотками 94834грн. 74коп., заборгованість за пенею 56363грн. 93коп., заборгованість за комісією 40348грн. 45коп.(а.с.5-8) Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Тобто вищезазначеними нормами передбачений обовязок відповідачів повернути кредит позивачу. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Ст.253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст.258 ЦК України встановлює, що позовна давність в одін рік встановлюється, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до матеріалів справи та норм ст.ст.260,261 ЦК України строк позовної давності за вимогами [PERSON] почав відраховуватися 15 травня 2011 року і загальний строк сплив через три роки 15 травня 2014 року. В суд [PERSON] звернувся в липні місяці 2015 року (а.с.1), тобто з пропущенням строку давності. Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строк позовної давності для вимог [PERSON] сплив, заява про застосування строку від відповідачів надійшла (а.с.45). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порушення вищевказаних норм позивач не надав жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України щодо підтвердження наявності поважних причин пропуску строку позовної давності. За таких обставин суд вважає позов не підлягаючим задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed