Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 11904 грн. 58 коп. за кредитним договором № б/н від 29.06.2006 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав суду заперечення, в якому позов не визнав, та заяву про застосування наслідків пропущення строку позовної давності. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію рішення та забезпечивши таким чином можливість подання заяви про його перегляд. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі кредитного договору № б/н від 29.06.2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано [PERSON] кредит в розмірі 2000 гривень зі сплатою 36% відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунок заборгованості та інші документи підтверджують, що [PERSON] не виконав взяті на себе по кредитному договору обов'язки, внаслідок чого, станом на 16.04.2014 року його заборгованість по кредиту становить 11904,58 гривень. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору № б/н від 29.06.2006 року. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З наведених норм матеріального права та обставин справи слідує, що вимоги позивача є підставними, а тому позов підлягає до задоволення. Згідно ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Суд відхиляє заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки вважає, що позивачем такий строк не пропущено. У відповідності до п. 9.12 договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Оскільки відповідач до цього часу продовжує користуватися коштами, отриманими у позивача, у нього наявні зобов'язання по поверненню цих коштів, а у позивача наявне право вимоги про виконання зобов'язань за договором, внаслідок чого договір продовжує свою дію до повного виконання цих зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved