Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення заборгованості. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач порушує свої зобов'язання за кредитним договором № К2Н0RX23200022 від 17. 08. 2006 року, в зв'язку з чим станом на 20. 03. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 43559,00 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву в якій просила суд розгляд справи провести у відсутність представника позивача, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 17. 08. 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № К2Н0RX23200022, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3275,13 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5-9). Вбачається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Судом встановлено, що в порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 20. 03. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 43559,00 грн., яка складається із: 2985,05 грн. - заборгованість за кредитом, 15411,30 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом, 628,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 21983,42 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2050,43 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Встановлено, що відповідач порушила свої зобов'язання за договором №К2Н0RX23200022 від 17. 08. 2006 року, в зв'язку з чим станом на 20. 03. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 43559,00 грн., яка не погашена відповідачем. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач порушила умови кредитного договору №№К2Н0RX23200022 від 17. 08. 2006 року, а тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 2985,05 грн., заборгованість по процентами за користування кредитом в сумі 15411,30 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 628,80 грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2050,43 грн. - штраф (процентна складова). Позивач також просив стягнути з відповідача пеню в сумі 21983,42 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 3 ст. 251 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розрахунок наданий позивачем щодо нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту є значно завищеним. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту та вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню в сумі 1000,00 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial