Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі по тексту ПАТ «ВТБ Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100311439В від 08.08.2012 року, згідно з яким Банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.5%, а відповідач зобов'язаний повернути кредит не пізніше 08.08.2015 року. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов'язання, встановлені Кредитним договором, ПАТ «ВТБ Банк» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка станом на 02.06.2014 року складає 138910,76 грн., з яких: 50839,05 грн - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту, 27269,53 грн - сума боргу за процентами і комісією (плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів і комісії, 60802,18 грн - сума пені, нарахованої у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. 12.02.2015 року представник відповідача подав зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів, в якій просив суд визнати недійсним п. 7.1 кредитного договору № R53100311439В від 08.08.2012 року та відмовити ПАТ «ВТБ Банк» у задоволенні їх вимог в частині стягнення пені з [PERSON] 14.04.2015 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якій зазначено, що позовні вимоги останній підтримує у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі та пояснив, що п. 7.1 договору, яким передбачено пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення, є несправедливим, таким, що порушує вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та підлягає визнанню недійсним, оскільки за загальним правилом, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 08.08.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № R53100311439В, відповідно до умов якого ПАТ «ВТБ Банк» надав відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №35303 від 08.08.2012 року (а.с.6-13, 23). Відповідно до 3.9 Кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 08.08.2015 року (а.с.6). Згідно п. п. 3.3, 3.4 кредитного договору, спосіб повернення кредиту - щомісячно, а саме: 28 числа кожного місяця, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг. Відповідно до п. 5.2.1 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороду випадку порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, невиконання (неналежного виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами кредитного договору, затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів по кредиту щонайменше за один календарний місяць. Згідно з п. 7.1 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з поверненням кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує. Позивач звертався до [PERSON] з листом-вимогою про погашення заборгованості, однак відповідач ніяких дій щодо погашення заборгованості по кредиту не вчинив. (а.с.24). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Таким чином, станом на 02 червня 2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі, що складає 138910,76 грн., з яких: 50839,05 грн - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту, 27269,53 грн - сума боргу за процентами і комісією (плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів і комісії, 60802,18 грн - сума пені, нарахованої у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу (а.с.15-18). Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В зустрічній позовній заяві представник [PERSON] посилається на ЗУ «Про захист прав споживачів» та зазначає, що п. 7.1 договору є несправедливим, а тому підлягає визнанню недійсним. Оскільки, несправедливість умов договору не є підставою для визнання таких умов не дійсними, відповідно до норм ЦК України, а тому суд критично оцінює вказані посилання. З огляду на викладене вимоги зустрічної позовної заяви, суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також, слід зазначити, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору, що підтверджується його особистим підписом на кожному аркуші вказаного договору. Щодо визначення розміру пені, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штраф, пені). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦПК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вимоги ст.ст. 258, 551 ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати строк давності щодо стягнення пені, зменшити її розмір та стягнути з відповідача на користь позивача суму пені в розмірі 8000,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 50839,05 грн - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту, 27269,53 грн - сума боргу за процентами і комісією (плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів і комісії та 8000,00 грн - сума пені. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 861,09 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial