Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство «ДельтаБанк», яке є правонаступником ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 247 грн. 90 коп. На підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення ПАТ «ДельтаБанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельтабанк» згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 05.04.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-39071-050407, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 5350 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7% на рік, із зазначенням про зміну відповідної процентної ставки та за обслуговування кредитної заборгованості плати в розмірі 2.99 % в місяць. ПАТ «Дельта Банк» виконав взяті на себе зобовязання, надавши відповідачу кредит у сумі 5300 грн. про що свідчить меморіальний ордер № 11621386 від 05.04.2007 року, але взяті на себе зобовязання відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого станом на 28.04.2015 року має заборгованість на загальну суму 4 247 грн. 90 коп., яка складається із: заборгованість за сумою кредиту 2\~538 грн. 70 коп.; заборгованість за відсотками 74 грн.51 коп.; заборгованість за комісіями 1634 грн. 69 коп.. В судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглядати справу в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву в якій просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 05.04.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-39071-050407, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у сумі 5350 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 7% на рік, із зазначенням про зміну відповідної процентної ставки та за обслуговування кредитної заборгованості плати в розмірі 2.99 % в місяць. Банк виконав взяті на себе зобовязання, надавши відповідачу кредит у сумі 5300 грн. про що свідчить меморіальний ордер № 11621386 від 05.04.2007 року, але взяті на себе зобовязання відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого станом на 28.04.2015 року має заборгованість на загальну суму 4 247 грн. 90 коп., яка складається із: заборгованість за сумою кредиту 2\~538 грн. 70 коп.; заборгованість за відсотками 74 грн.51 коп.; заборгованість за комісіями 1634 грн. 69 коп.. Встановлені обставини підтверджуються: копією кредитного договору №001-39071-050407 від 05.04.2007 р. ( а.с.-2), копією анкети позивальника ( а.с.- 3), копією орієнтовних щомісячних платежів за кредитом ( а.с.- 4), копією меморіального ордеру № 11621386 від 05.04.2007 р. (а.с.-6), довідкою розрахунку за кредитним договором (а.с.-7), копією наказу від 03.03.2015 р. № 1 про тимчасову адміністрацію (а.с.-8). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок . Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач в судовому засіданні до ухвалення судового рішення заявив в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України. У відповідності до розясень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed