Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач або ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору від 27 липня 2016р. на загальну суму 17521,14 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості № б/н від 27 липня 2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 8090,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом в угоді. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 22 лютого 2017 року має перед банком заборгованість у розмірі 17521,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 8090,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 616,46 грн., заборгованість за пенею та комісією 1618,10 грн., штраф 7195,92 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості та понесені судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні зазначила, що дійсно отримувала кредит. Проте, у зв'язку зі складним матеріальним становищем не має можливості його повернути. Вважала безпідставними позовні вимоги в частині стягнення комісії та пені, оскільки їх стягнення не передбачено умовами угоди. Просила у задоволенні позову у цій частині відмовити. Суд, заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода). Вказана угода укладена між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 01 лютого 2013 року. Підписавши Генеральну угоду, відповідач погодилась, що ця угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між нею та Банком кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, згідно з п. 2.1 Генеральної угоди погашення заборгованості позичальником здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця рівними частинами. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. У свою чергу відповідач свої зобов'язання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 22 лютого 2017 року має перед банком заборгованість у розмірі 17521,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 8090,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 616,46 грн., заборгованість за пенею та комісією 1618,10 грн., штраф 7195,92 грн. Однак, суд частково погоджується з вказаним розрахунком виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлено, що при порушені позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобов'язаннями, строк яких настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. У той же час, за умовами генеральної угоди, укладеною між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт не передбачено стягнення з відповідача комісії при порушенні строків погашення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, оскільки позивач не надав належних доказів на обґрунтування позовної вимоги про стягнення пені та комісії на суму 1618,10 грн., тому суд вважає, що у цій частині позову слід відмовити за їх недоведеністю. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в межах заявлених вимог в розмірі 15903,04 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8090,66 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 616,46 грн., штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди 7195,92 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1250,67 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: partial