Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» звернулося до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № BLаЖГА00038285 від 27.05.2011р. у розмірі 23\~605,34 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 3\~163,48\~грн., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 581,16 грн., комісії за РО у розмірі 1\~655,38 грн., штрафу у розмірі 18\~205,32\~грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримала кредит у сумі 6\~000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 15,00\~% на рік з кінцевим терміном повернення до 27.05.2014р., однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Відповідач надала суду заперечення проти позову, в яких просила відмовити ПАТ\~«Всеукраїнський [PERSON]» у задоволенні позову в частині стягнення з неї суми нарахованого штрафу, застосувавши до неї спеціальну позовну давність, а також просила частково відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення з неї відсотків за користування кредитом у розмірі 581,16 грн., оскільки на її думку позивачем не врахована квитанція № 1046813 від 23.07.2014р., згідно якої відповідач сплатила 500,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, натомість надав суду письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Натомість її представник надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 27.05.2011р. між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачем було укладено кредитний договір №\~BLаЖГА00038285, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 6\~000,00\~ грн., зі сплатою відсотків у розмірі 15,00\~% на рік з кінцевим терміном повернення до 27.05.2014р., а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.10-24). Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого позивачем нарахована заборгованість за кредитним договором №\~BLаЖГА00038285 від 27.05.2011р., яка відповідно до розрахунку станом на 17.08.2015р. становить 23\~605,34\~грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 3\~163,48\~грн., заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 581,16 грн., комісії за РО у розмірі 1\~655,38 грн., штрафу у розмірі 18\~205,32\~грн. (а.с.4). Водночас, суд не може погодитись з нарахованим позивачем штрафом з огляду на наступне. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4.2 Договору у разі невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п.3.3.3\~Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, визначеного у п. 8 спеціальної частини Договору. Пункт 3.3.3 Договору визначає зобов'язання позичальника у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобов'язань за договором, не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку. Проте, матеріали справи не містять доказів направлення письмової вимоги банку відповідачу про надання документального підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку, а також відсутні докази щодо порушення відповідачем вказаного зобов'язання, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу у розмірі 18\~205,32 грн., нарахованих на підставі п.4.2 Договору. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015р. №\~6-21696св15. Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що нарахований ним штраф у розмірі 18\~205,32\~грн. є, насправді, пенею, нарахованою на підставі п.4.3 Кредитного договору, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку вказані штрафні санкції були нараховані одноразовим платежем у 2015 році, тоді як пеня нараховується за кожен день прострочення. Крім того, за змістом ст.549 ЦК України штраф та пеня є різними видами неустойки і позивач просить суд стягнути саме штраф, а не пеню. При цьому відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених позовних вимог. Проте суд також не може погодитись з твердженнями відповідача щодо не врахування позивачем раніше сплачених 500,00 грн. (квитанція № 1046813 від 23.07.2014р.) в рахунок погашення заборгованості за кредитом, оскільки з наданого позивачем розрахунку вбачається, що 370,38 грн. від цієї суми були зараховані в рахунок сплати відсотків за користування кредитом, а інші 129,62 грн. на сплату комісії за РО. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial