Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ві Ес Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно із відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № KF49394 від 26.05.2008 року в сумі 8357,67 гривень та судовий збір у розмірі 344,10 гривень. В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1774,41 гривень заборгованості за Кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 травня 2008 року між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір № KF49394 , згідно якого позивачем надано [PERSON] кредит в розмірі 57100,00 гривень, з кінцевим строком погашення не пізніше 24.05.2013 року під 18,00% річних, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором з [PERSON] укладено Договір поруки № РО94096 від 26.05.2008 року, згідно якого [PERSON] є поручителем по зобов'язаннях [PERSON] При цьому наголосив, що відповідачі належним чином не виконують зобов'язань за договором, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача ПАТ «ВіЕс Банк» Федорюк Ірини Ігорівни, яка діє на підставі довіреності від 19 грудня 2013 року, яка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності /заява в матеріалах справи/, що відповідає вимогам ст. 158 ЦПК України, та за відсутності відповідачів, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, проте до суду не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що змінені позовні вимоги є необґрунтовані та не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки Банк просить стягнути із відповідача суму пені у розмірі 725,38 гривень, однак на підтвердження такого прохання не надає суду жодного письмового чи іншого доказу, у тому числі й розрахунку такого нарахування. Крім цього наголосив, що позивач не доводить правомірність нарахування відсотків за період з квітня 2013 року по січень 2014 року, оскільки позивачем вказується лише відповідний місяць та сума, однак не вказується інших даних, які б дозволили встановити підставність нарахування саме таких сум /письмові заперечення в матеріалах справи/. Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази наявні у справі в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір № KF49394, згідно якого позивачем надано [PERSON] кредит в розмірі 57100,00 гривень, з кінцевим строком погашення не пізніше 24.05.2013 року /а.с.8-11/. Із Платіжного доручення № 1 від 26.05.2008 року вбачається, що ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» виконав зобов'язання за договором шляхом надання кредиту [PERSON] /а.с.15/. Згідно п.1.3 Кредитний договір № KF49394 процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 18,00%. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, та/або недотримання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та у порядку, визначених в п.5.2.1 даного Договору, процент за користування кредитом, збільшується на 10% річних від базової ставки /а.с.8-11/. Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором № KF49394 Позичальник надіслав йому повідомлення із вимогою погасити заборгованість, яка отримана боржником, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.16/. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № РО94096, згідно п. 1.1 якого [PERSON] зобов'язується відповідати перед Кредитором солідарно із боржником - [PERSON] в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язань, за Кредитним договором № KF49394 /а.с.13-14/. З огляду на зазначене, позивач скерував поручителю [PERSON] повідомлення про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором, яка виникла у зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Крім цього, як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, а саме копією статуту ПАТ «ВіЕс Банк», що ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», перейменованого згідно з рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів (Протокол № 48 від 11.10.2013) /а.с.53-54/. Із матеріалів справи, а саме виконавчого напису від 02 квітня 2013 року вбачається, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, а саме: легкового седану - В, марки ВАЗ, який належить [PERSON], задоволено вимоги ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» за період з 01 листопада 2012 року по 02 квітня 2013 року у розмірі: 8054,04 гривень заборгованість за кредитом, 248,68 гривень заборгованість за процентами та 48,66 гривень пеня за період з 01.11.2012 року по 02.04.2013 року /копія виконавчого напису в матеріалах справи/. Як вбачається із розрахунку заборгованості за Кредитним договором № KF49394 та з урахуванням зменшених позовних вимог, заборгованість [PERSON] та [PERSON] становить 579,35 гривень, з яких 62,66 гривень сума простроченої заборгованості по тілу кредиту, нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами у розмірі 516,39 гривень. Суд бере до уваги письмові заперечення відповідача [PERSON] про те, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити, оскільки позивач не доводить жодним чином законності нарахування такої. Крім цього, слід наголосити на тому, що у відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач погасив заборгованість за кредитним договором, проте внесені грошові кошти було перераховано на рахунок позивача із запізненням, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Однак, з урахуванням положень ст. 614 ЦПК України, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо нарахування відсотків та пені за період з серпня 2013 року по січень 2014 року. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Необхідно наголосити на тому, що суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих йому доказів, особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду, сторони самостійно визначають, які саме докази подавати суду, а які ні, у разі невиконання процесуальних обов'язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки. У відповідності до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] порушили взяті на себе зобов'язання, проте частково погасили заборгованість за Кредитним договором № KF49394 від 26 травня 2008 року суд приходить до переконання про наявність законних підстав для часткового задоволення позову, а тому з відповідачів солідарно підлягають стягненню кошти в сумі 579,05 гривень, з яких 62,66 гривень сума простроченої заборгованості по тілу кредиту, нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами у розмірі 516,39 гривень за період квітень-серпень 2013року. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів 74,85 гривень судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: partial