Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк», Банк) звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги Банку обґрунтовані тим, що відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке після проведених 07 червня 2011 року змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011 року № 502 перейменовано на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали Договір відновлювальної кредитної лінії № 2 від 28 лютого 2008 року, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 28 000,00 Євро зі сплатою 10,5 % річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 27 лютого 2018 року. Додатковим договором № 1 від 05 вересня 2008 року до Кредитного договору внесені зміни - збільшена відсоткова ставка за користування кредитом до 13% річних. 14 жовтня 2014 року Тернопільський міськрайонний суд виніс рішення у справі 607/8758/14-ц, яким задоволено позов Банку та стягнуто з [PERSON] заборгованість за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2 від 28 лютого 2008 року в розмірі 20 591,07 Євро, а також стягнуто 3298,70 грн судового збору. Станом на момент подачі позовної заяви до суду, заборгованість позичальника по даному рішенні суду не виконана, залишок заборгованості по тілу кредиту становить 7 409,07 Євро. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2 від 28 лютого 2008 року за період з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року наявна заборгованість в сумі 1 147,43 Євро - 3% річних за простроченим основним боргом, яку Банк просить стягнути з відповідачки. Ухвалою судді від 13 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Представник позивача АТ «Ощадбанк» Данилевич А. Б. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позовну заяву не надала суду. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 28 лютого 2008 року відкрите акціонерне товариства «Ощадбанк» та [PERSON] (Позичальник) уклали Договір відновлювальної кредитної лінії № 2 (далі - Договір), згідно якого Банк зобов`язується надавати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 28000,00 Євро, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 10,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором (п. 1.1. Договору). Кредит надається на споживчі потреби. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28 лютого 2010 року. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначені в додатках №№ 1-2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума заборгованості за Кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно рівними частинами до останнього робочого числа кожного місяця, починаючи з березня місяця 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 27 лютого 2018 року (п. 1.2. Договору). Сторони погодили суму Ліміту кредиту і визначили його в розмірі 28000,00 Євро (п. 1. 3. Договору). Погашення Кредиту здійснюється у передбачені цим Договором строки шляхом внесення їх до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в ВАТ «Ощадбанк» (п. 1.6. Договору). Позичальник зобов`язався точно в строки, обумовлені цим Договором, повернути Кредит в сумі 28 000,00 Євро, своєчасно сплатити проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги, та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому Договору на першу вимогу Банку в порядку, передбаченому цим Договором достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі. Сторони домовились, що розмір збитків визначатиметься Банком самостійно, на що Позичальник цим надає свою згоду (п. 3.3.1. Договору). Позичальник зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору (п. 3.3.2 Договору). Виконання Позичальником Зобов`язань за цим Договором забезпечується наступними документами: договором іпотеки однокімнатної квартири, загальною площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] і договором майнової поруки № 1 від 28 лютого 2008 року (п. 4. Договору). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/8758/14-ц від 14 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2 від 28 лютого 2008 року в сумі 20 591,07 євро, що в гривневому еквіваленті (згідно встановленого на 28 травня 2014 року курсу НБУ за 100 євро - 1602,26 грн) становить 329 868,94 грн; 3298,70 грн судового збору та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір за подання заяв про забезпечення позову по справі у розмірі 243,60грн. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/8758/14-ц від 14 жовтня 2014 року змінено умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а невиконання цього рішення, неповернення суми боргу, надає Банку право звернутися до відповідачки з позовом про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Відтак, станом на 09 грудня 2020 року позивачем нараховано 3% річних за користування грошовими коштами за період з 27 липня 2018 року по 27 липня 2021 року, що складає 1 147,43 доларів США. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачкою майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість сумі 1 147,43 Євро, що складає 3% річних від прострочених сум заборгованості за тілом кредиту. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Outcome: approved