Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому позивач просить суд визнати кредитний договір № DNN0GА00000004 від 03 березня 2008 року укладеним; в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором в розмірі 63858,69 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 13,3 кв.м., та земельну ділянку які розташовані за адресою: Днiпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Івано-Михайлівка, вул..Зелена, 65, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною визначеною договором між сторонами, а у випадку недосягнення такої згоди за ціною, визначеною в експертному звіті субєкта оціночної діяльності; а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в цьому будинку. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 03 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № DNN0GА00000004, згідно умов якого позивач надав, а відповідач взяв грошові кошти в розмірі 56100 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,46% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 березня 2018 року. У порушення законодавства та умов договору третя особа зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 22.08.2011 року має заборгованість в розмірі 63858,69 грн., що складається з наступного: 44058,16 грн. - заборгованість за кредитом; 15645,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 72,41 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 803,71 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3028,99 грн. штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 03.03.2008 року, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 13,3 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,35 га, які розташовані за адресою: Днiпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Івано-Михайлівка, вул..Зелена, 65, яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 000027 від 27 лютого 2001 року. Відповідно до ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, а тому просить виселити відповідача та інших осіб з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Івано-Михайлівка, вул..Зелена, 65. Крім того посилаючись на те, що третьою особою виконувалися умови кредитного договору від 03 березня 2008 року просив в порядку вимог ст..ст. 638, 647 ЦК України просив визнати його укладеним. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просила визнати недійсним договір іпотеки № DNN0GА00000004 від 03 березня 2008 року. В обгрунтування позову зазначила, що в порушення ст.. 18 ЗУ «Про іпотеку» оспорюваний договір не містить посилання на видачу заставної або її відсутність; а також інформацію про позичальника (як сторону договору) зазначена умова є істотною, щодо якої сторони мали досягти згоди відповідно до вимог ст. 638 ЦК України. Крім того, земельна ділянка, яка також є предметом іпотеки не належить та не належала на момент укладення договору гр..[PERSON] А житловий будинок розташований за адресою: Днiпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Івано-Михайлівка, вул..Зелена, 65, згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 533/12\\14 від 10 грудня 2014 року є аварійним, а тому згідно ст.. 17 ЗУ «Про іпотеку» - іпотека припиняється у разі знищення (втрати), переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Самостійною підставою, для визнання договору іпотеки недійсним, [PERSON] також зазначила, що вона не укладала оспорюваний договір, і її підпису на цьому договорі немає, а тому відповідно до вимог ст..ст. 11, 202, 203, 207, 215 ЦК України повинен бути визнаний недійсним. Просила також застосувати до вимог позивача за первісним позовом строк позовної давності; а договір іпотеки визнати недійсним. Представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити їх, вважає, що банком строк позовної давності не пропущений. Уточнивши, що в позові помилково зазначена відсоткова ставка 2,46% на рік, тому що це відсоткова ставка на місяць. Зустрічний позов не визнав, зазначивши, що оспорюваний договір укладала та підписувала [PERSON] та для проведення почеркознавчої експертизи з боку банку надані усі необхідні документи. В останнє судове засіданні представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, первісним позов просив задовольнити, в задоволенні зустрічного відмовити. [PERSON], яка також була допитана як свідок, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнала, зустрічний позов підтримала та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити його, і з тих же підстав відмовити в задоволенні первісного позову. Також пояснила, що її дочка [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк» укладала кредитний договір, вона також була разом в той день з дочкою, однак вона договір іпотеки не укладала з банком та не підписувала. Потім зазначила, що вона на прохання дочки, довірила їй свою хату в с.Івано-Михайлівка, по вул..Зелена, 65; документи на хату забрали в банку. Просила відмовити в задоволенні позову банку, а її позов просила задовольнити. Вимоги ст..ст. 143, 146 ЦПК України їй зрозумілі, вона відмовляється від проведення почеркознавчої експертизи, однак наполягає на тому, що договір нею не підписувався. В останнє судове засіданні не зявилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом. Про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги банку не визнав, вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та посилаючись на ті ж підстави, що зазначені в зустрічному позові, просив в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити. Вимоги ст.ст. 143, 146 ЦПК України йому зрозумілі, від проведення почеркознавчої експертизи відмовляється, однак наполягає на тому, що договір [PERSON] не підписувався. Крім того, просив звернути увагу на те, що банком неправомірно була змінена відсоткова ставка, що також на його думку є підставою для визнання договору недійсним. В останнє судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON], яка також була допитана як свідок, вважала первісний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Пояснила, що вона укладала та виконувала кредитний договір, не памятає, щоб вона укладала та підписувала договір іпотеки. В подальшому зазначила, що договір іпотеки укладався в цей же день, що і кредитний 03.03.2008 року, вона разом з її матірю [PERSON] ходили до нотаріуса. З сумою заборгованості за кредитним договором вона згодна. В останнє судове засідання не зявилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи у звязку з тим з поганим самопочуттям її представника [PERSON] Треті особи представник Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з тим, що сторони в останнє судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності приходить до наступних висновків, а саме. Судом по справі встановлено, що 03 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNN0GА00000004, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 56100 грн., а відповідач взяв на себе зобов'язання використати кредит на обумовлені в договорі цілі, сплачувати відсотки за користування кредитом, здійснювати погашення кредиту частинами в порядку встановленому договором з кінцевим терміном повернення коштів 04 березня 2018 року. Тобто між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] склалися правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Позивачем виконані його зобов'язання за договором в повному обсязі - надано кредитні кошти, а [PERSON] в свою чергу порушила умови виконання зобов'язань взятих на себе, а саме, не вчасно та не в повному обсязі сплачувала кредитні кошти та відсотки за користування кредитом відповідно до кредитного договору, що нею не заперечувалося в судовому засіданні. Згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] станом на 22 серпня 2011 року має заборгованість за кредитом в розмірі 63858,69 грн. (що складається з: заборгованості за кредитом 44058,16 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 15645,42 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 72,41 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 803,71 грн., штраф фіксована частина 250 грн., штраф процентна складова 3028,99 грн), розмір якої [PERSON] не оспорює. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором № DNN0GА00000004 від 03 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 30,40 кв.м., який розташований за адресою: Днiпропетровська обл, Новомосковський р-н, с. Івано-Михайлівка, вул. Зелена, буд.65. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Суд вважає, що спірний договір не суперечить вимогам ЦК та іншим актам цивільного законодавства, вчинений банком в межах їх повноважень та з повним пакетом необхідних дозволів (ліцензій) на його вчиненні, а отже він не підлягає визнанню недійсним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відсутність в оспорюваному правочині відомостей про позичальника за кредитним договором, не є підставою визнання його недійсним. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання [PERSON] та її представника, що договір іпотеки підлягає визнанню недійсним, у звязку з тим, що вона його не укладала, тому як, по-перше, вона в судовому засідання зазначила, що укладала такий договір, по-друге після розяснення вимог ст.. 143, 146 ЦПК України і [PERSON] і її представник зазначили, що відмовляються від проведення почеркознавчої експертизи, яка призначалася ухвалою суду за їх клопотанням. Не можуть бути прийняті до уваги посилання [PERSON] та її представника на те, що договір іпотеки припинений на підставі ст.. 17 ЗУ «Про іпотеку», згідно якої іпотека припиняється у разі знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; тому як з висновку будівельно-технічного дослідження за № 533/12-14 від 10 грудня 2014 року, на який посилається сторона житловий будинок 65 по вул..Зелена в с.Івано-Михалівка Новомосковського району Дніпропетровської області не є знищеним, або втраченим. П. 35.4 договору іпотеки зазначено, що у відповідності до ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,35, на якій розташований предмет іпотеки та яка буде зареєстрована у встановленому законом порядку, розташована за адресою: Дніпропетровська обл.., Новомосковський район, с. Івано-Михайлівка, вул..Зелена, 65. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відсутність посилання в оспорюваному договорі на видачу заставної або її відсутність на зазначену земельну ділянку не є підставою для визнання договору недійсним, а в розумінні ст.. 6 ЗУ «Про іпотеку» посилання в договорі в майбутньому оформити земельну ділянку згідно діючого законодавства також відповідає закону. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт, того, що відповідачем не належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором № DNN0GА00000004 від 03 березня 2008 року, то суд вважає за можливе, з метою захисту порушеного права позивача, звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог позивача за зазначеним кредитним договором. В той же час, з відповіді Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за вих.. 417 від 21 листопада 2014 року вбачається, що земельна ділянка, розташована в с.Івано-Михайлівка, вул..Зелена, 65, площею 0,28 га, належить до земель комунальної власності Новостепанівської сільської ради та знаходиться в користуванні гр..[PERSON] Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні вимог позивача за первісним позовом щодо звернення стягнення на земельну ділянку, розташовану по вул..Зелена, 65, в с.Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області не підлягають задоволенню. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленого ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Що стосується позовних вимог позивача про виселення та зняття відповідача та інших осіб з реєстрації у вказаному будинку, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, однак ч. 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що \~звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки позивачем за первісним позовом не надано доказів того, що направлялась вимога про звільнення жилого приміщення, то позовні вимоги про виселення є передчасними, а отже в їх задоволенні належить відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з [PERSON] на користь банку підлягають стягненню витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 638,59 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial