Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості , у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 9968,70 дол. США та судові витрати. В обґрунтування свого позову позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що 30.03.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № LGB0AK 06381232, згідно якого [PERSON] надав відповідачеві кредит в сумі 9907 доларів США на строк до 28.03.2014 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. За умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний погашати отриманий кредит згідно графіка, який є невідємною частиною дійсного договору. Однак, незважаючи на умови кредитного договору відповідач ухиляється від виконання взятих обовязків по сплаті кредитних платежів та відсотків за користування кредитом. Заборгованість перед позивачем станом на 27.07.2015 року становить 14619,42 дол. США, що за курсом 22,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.07.2015 року складає 322 650,60 гривень. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4650,72дол. США яка була задоволена рішенням Старобільського районного\~ суду Луганської області від 30.01.2012р. з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 9968,70 дол. США. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом в розмірі 9968,70 дол. США, що за курсом 22,07 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.07.2015 року складає 220 009,21 гривень. 12 вересня 2017 року до Старобільського районного суду надійшли додаткові пояснення до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , де зазначено , що ПАТ КБ «ПриватБанк» позовну заяву підтримує в повному обсязі . У позовній заяві банк посилається на рішення Старобільського районного суду № 2-1255/2011 року , яким з відповідача на користь ПА КБ «Приватбанк» стягнуто 37066,24грн.,заборгованість склалася станом на 19.08.2011 року. В мотивувальній частині цього рішення зазначено , які складові частини входять до суми боргу. Вказане рішення суду відповідачем виконано не було ( останній платіж в рахунок погашення заборгованості за спірним кредитом надійшов 27.12.2010 року ), а тому проценти за користуванням кредитом продовжували нараховуватись на підставі ст. 598,599,610,625,626,627,629,1048 ЦК України. Оскільки договір оформлений ще 30.03.2007 року у банка була відсутня достовірна інформація про адресу за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав Відповідач. В судовому засіданні встановлено наступне: згідно правової позиції ВСУ у справі за № 6-990 цс 15- відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Згідно правового висновку у справі за № 6-2879 цс 16 - відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Отже, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно правової позиції , яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 09.11.2016 року у справі № 6-2251 цс 16 - предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимогі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Правова позиція , яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-900 ц с 16 - оскільки строк виконання основного зобовязання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності. Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в судове засідання не зявилась. До суду надала заяву , де просила справу розглядати без її участі , з урахуванням доводів позовної заяви та додаткових пояснень. Представник відповідача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та її законного представника. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі . Таким чином суд дійшов до висновку про те , що у позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити з наступних підстав: у позовній заяві банк посилається на рішення Старобільського районного суду №2-1255/2011 року, яким з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 37066,24 грн. (а.с.4). В мотивувальній частині цього рішення зазначено, які складові частини входять до суми боргу. Зокрема - заборгованість за кредитом 4161,26 доларів США. Розрахунок, наданий позивачем у справі №2-1255/2011, містить більш детальну інформацію. Так до цієї суми 4161,26 $ входить прострочене тіло кредиту 705,69 $ та залишок поточної заборгованості (тіло кредиту) 3455,57 $. Тобто 2011 року банк скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та заявив вимогу дострокового повернення частини позики, що залишилася (3455,57 $). Так за позовом банку від 31.10.2011 року судовим рішенням від 30.01.2012 року, що набрало чинності 10.02.2012 року, достроково було стягнуто усю суму боргу (і прострочене, і поточне тіло кредиту). Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. З цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимогі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, висловивши свою позицію у постановах №№:6-990цс15 від 27.01.2017р., 6- 900цс16 від 16.11.2016р., 6-2251цс16 від 09.1.2016 року. Банк просить стягнути пеню у сумі 7869,76 $. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено імперативний припис. На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України, переліку, де проводилася антитерористична операція фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Роз'яснення порядку застосування норми закону дав НБУ у листі №18-112/64483 від 05.11.2014 «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО». Як Старобільський, так і Білокуракинський райони Луганської області входили і входять до переліку населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. З цього приводу правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові № 6-2879цс16 від 10.03.2017р.. Також необхідно врахувати п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, яким до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну позовну давність в один рік. Пунктом 1.1 кредитного договору встановлено строк його дії: з 30.03.2007 року по 28.03.2014 року. Порядок нарахування процентів за межами цього періоду сторонами не узгоджено. Відтак нарахування процентів після 28.03.2014 року суперечить умовам договору, які є обов'язковими для сторін. Порівняльний аналіз розрахунку заборгованості від 2011 року (арк.3-4 спр. №2- 1255/2011) та від 2015 року (арк.5-8 спр. №431/4350/15-ц) виявляє їх розбіжності. Так у розрахунку, зробленому 2011 року, на дату 02.08.2011р. (перед зверненням з позовом) зазначена заборгованість пені 618,07 $. А на цю ж дату в нинішньому розрахунку (а.с.7) вже зазначено 688,98 $. По іншим позиціям теж наявні очевидні відмінності. 29.03.2013 року поточна заборгованість взагалі безпідставно збільшена з 1551,50 до 1594,76 $. Також відповідно до копії свідоцтва про шлюб виданого Половинкинською сільською радою Старобільського району Луганської області від 15.05.2015 року , актовий запис № 04 [PERSON] одружилась з [PERSON] та тепер має прізвище [PERSON]., в той час як в позовній заяві вказано прізвище відповідача [PERSON]. \~\~\~\~

Outcome: dismissed