Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми боргу в розмірі 26 239,55 Євро, що за курсом 28,35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.06.2016 року складає 743 891 грн. 24 коп. за кредитним договором №К010-04Ф від 08.04.2004 року. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в строки та порядку, встановлених договором, однак внаслідок неналежного виконання останнім взятих на себе зобовязань станом на 07 червня 2016 року виникла сума боргу в розмірі 26 239,55 Євро, що за курсом 28,35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.06.2016 року складає 743 891 грн. 24 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 12 427,16 Євро, та пеня за несвоєчасність виконання зобовязаннь за договором 13 812,39 Євро. В якості забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору, 08.04.2004 року між банком та [PERSON] було укладено договори поруки згідно яких поручитель ([PERSON]І.) зобов'язався перед банком солідарно з позичальником ([PERSON]В.) відповідати за обов'язки позичальника щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій. Просить стягнути з відповідачів суму боргу, яку останні у добровільному порядку не бажають сплатити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в поданій заяві просить в частині вимог про стягнення боргу з відповідача [PERSON] закрити на підставі ст.205 ч.1 п.1 ЦПК України, щодо вимог про стягнення боргу з відповідача [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити у звязку із припиненням поруки на підставі ст.559 ч.4 ЦК України. Враховуючи заяви сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] 08.04.2004 року отримав у ЗАТ КБ „ПриватБанк (правонаступником якого є ПАТ КБ [PERSON]) кредит в сумі 37 000,00 Євро з кінцевим строком погашення 07 квітня 2006 року. Внаслідок неналежного виконання останнім взятих на себе зобовязань станом на 07 червня 2016 року виникла сума боргу в розмірі 26 239,55 Євро, що за курсом 28,35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.06.2016 року складає 743 891 грн. 24 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 12 427,16 Євро, та пеня за несвоєчасність виконання зобовязаннь за договором 13 812,39 Євро, що стверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами : кредитним договором (а.с.10-11), розрахунком заборгованості (а.с.4-5). В якості забезпечення виконання зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору, 08.04.2004 року між банком та [PERSON] було укладено договори поруки згідно яких поручитель ([PERSON]І.) зобов'язався перед банком солідарно з позичальником ([PERSON]В.) відповідати за обов'язки позичальника щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій (а.с.12). Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтвва про смерть серіїї АА №1918822 відповідач [PERSON] помер 05 жовтня 2015 року (а.с.34). Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст.37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов2язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Процесуальне правонаступництво ? це заміна сторони або третьої особи (правонаступника) іншою особою (правонаступником) у звязку з вибуттям із процесу субєкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обовязки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Отже, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст.37 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, а не заміни відповідача, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі. Оскільки ПАТ КБ Приват Банк звернувся з позовом до особи, яка на момент подачі позову померла, а діючим законодавством України не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час звернення до суду є померлою та правоздатність якої відповідно до вимог ч.4 ст.25 ЦК України припинена, така позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про закриття провадження у частині вимог до відповідача [PERSON] (померлого до моменту подання позову) на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України у звязку із неможливістю розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі суду від 23 вересня 2015 року по справі за №6-18503св15 та в ухвалі суду від 18 листопада 2015 року по справі №6-20987св15. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до п.10 договору поруки від 08.04.2004 року укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Статтею 559 частиною 4 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобоязання не предявить вимоги до поручителя. Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі №6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором та зробив правовий висновок про те, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення предявлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Згідно ст.360-7 ЦПК України такі правові висновки є обовязковими для врахування, а суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 року розяснено, що „сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Тобто з договору поруки від 08.04.2004 року вбачається, що в ньому не встановлено строку після якого порука припиняється, а умова договору про дію договору до повного виконання зобовязань по кредитному договору (п. 10) не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. З огляду на це договором поруки від 08.04.2004 року в цілому не встановлено строку протягом якого кредитор має право звернутися до поручителя з вимогою виконання боргового зобовязання з моменту невиконання основним боржником відповідних зобовязань, тому в даному випадку підлягає застосуванню імперативні приписи ч.4 ст.559 ЦК України. Як вбачається із п. 1.1. кредитного договору № К010-04/Ф від 08 квітня.2004 року кредитні кошти були надані позичальнику по 07 квітня 2006 року включно. Тому обовязок відповідача [PERSON], як позичальника, щодо погашення простроченої кредитної заборгованості у повному обсязі за кредитним договором від 08 квітня 2004 року настав 08 квітня 2006 року. З цього випливає, що шестимісячний строк для предявлення вимоги (позову) до поручителя (відповідача [PERSON]І.), визначений ч.4 ст.559 ЦК України, позивачем пропущений, бо позов подано лише 16 червня 2016 pоку, тобто через 10 років, 2 місяці, 1 тиждень, 1 день після настання строку повного виконання зобовязання позичальником [PERSON] (а не протягом 6 місяців). Наслідком пропущення даного строку є припинення дії договору поруки від 08 квітня 2004 pоку, що в свою чергу знімає з відповідача [PERSON] обовязок солідарно відповідати перед позивачем за виконання зобовязань [PERSON], що виникають з кредитного договору №К010-04/Ф від 08 квітня 2004 року. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задовленні позовних вимог до відповідача [PERSON].

Outcome: dismissed