Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ЕНЕРГОБАНК» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 21.06.2013 року між банком та відповідачкою [PERSON] було укладено договір №14-002611-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. 26.06.2013 року було укладено додаткову угоду №1, за умовами якої розмір кредитного ліміту склав 35000 грн. Відповідачці було видано кредитну картку та протягом всього строку дії договору банк належним чином виконував свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику. Проте, внаслідок невиконання своїх зобов`язань відповідачкою, станом на 01.06.2017 року утворилась заборгованість в сумі 82125 грн. 42 коп., з яких: 45245 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом, 36880 грн. 34 коп. - заборгованість по нарахованим процентам. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені по справі витрати у вигляді сплаченого судового збору. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.08.2017 року було відкрито провадження по справі. Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2017 року позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2020 року заочне рішення скасовано та справу призначено до нового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.07.2020 року справу передано для розгляду за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.08.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні 22.09.2020 року судом протокольною ухвалою, без видалення до нарадчої кімнати, первісного позивача в особі Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» в порядку ст.55 ЦПК України було замінено на правонаступника в особі Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В підготовчому судовому засіданні 09.10.2020 року судом протокольною ухвалою, без видалення до нарадчої кімнати, було ухвалено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. В наданому клопотанні представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Представник відповідачки в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи просив відмовити в задоволенні позову, в зв`язку зі пропуском позивачем строків позовної давності. Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши заперечення представника відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» та відповідачкою [PERSON] 21.06.2013 року було укладено договір №14-002611-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA. 26.06.2013 року між останніми було укладено додаткову угоду №1, за умовами якої розмір кредитного ліміту склав 35000 грн. На виконання умов кредитного договору відповідачці 27.06.2013 року було видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт та відповідачка користувалась кредитним коштами. Вказані обставини підтверджуються наданими до позову копіями заяви-анкети на отримання кредитної картки, кредитного договору та додаткової угоди, розпискою про отримання кредитної картки та випискою по рахунку, а також не заперечувались стороною відповідача. В п.5.2 кредитного договору зазначено, що проценти за користування кредитом (в тому числі простроченим кредитом) нараховуються на фактичну суму наданого кредиту (в тому числі простроченого кредиту) і за фактичний час користування таким кредитом протягом всього розрахункового циклу, включаючи день надання та виключаючи день повернення зазначених коштів. Нараховані проценти щомісячно списуються із карткового рахунку. Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що держатель зобов`язаний не пізніше останнього банківського дня строку дії платіжного періоду та за умови, що сума мінімального платежу перевищує розмір пільгової частини мінімального платежу, а також в інших випадках, передбачених правилами, щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається в звіті-рахунку. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого, згідно наданого до позову розрахунку, станом на 01.06.2017 року утворилась заборгованість в сумі 82125 грн. 42 коп., з яких: 45245 грн. 08 коп. - заборгованість за кредитом, 36880 грн. 34 коп. - заборгованість по нарахованим процентам. Також судом встановлено, що відповідно до договору №21 про відступлення права вимоги від 18.05.2018 року, права та обов`язки кредитора за укладеним кредитним договором у відповідності до ст.512,514 ЦК України перейшли до Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В Постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 року №6-2104цс16 висловлена позиція, щодо строку виконання зобов`язань та строків позовної давності, а саме: відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України). Пунктом 2.5 укладеного між сторонами договору №14-002611-01 від 21.06.2013 року встановлено, що строк дії картки встановлюється Правилами. Згідно п.2.6 договору строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах. Пунктом 8.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до моменту його розірвання в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п.9 Правил користування кредитною карткою «VISA», що є додатком №1 до договору, строк дії картки вказаної на лицьовій стороні у вигляді ММ/РР (ММ-місяць, РР-рік). Картка дійсна до останнього дня зазначеного місяця. Судом встановлено, що відповідачці було видано кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок та для забезпечення можливості користування кредитними коштами видано кредитну картку «VISA». Таким чином, користуватись кредитом у вигляді встановленої кредитної лінії відповідачка мала можливість лише за допомогою кредитної картки, в межах строку дії останньої та встановленого кредитного ліміту. В позовній заяві позивачем не наведено відомостей щодо строку дії виданої відповідачки кредитної карти та відповідних доказів згідно ст.ст.12,81 ЦПК України суду не представлено. Поряд з цим, суд враховує, що з огляду на положення п.2.6 договору щодо строку дії кредитної лінії, вказаний строк сплив 21.06.2014 року. Так, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії та станом на 21.06.2014 року у відповідачки існувала прострочена заборгованість за кредитом та процентами, що з огляду на умови п.2.6 договору виключало можливість автоматичного продовження терміну дії кредитної лінії. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачкою останній внесок коштів на рахунок було здійснено 28.04.2014 року. В подальшому, кошти на погашення заборгованості за кредитним договором списувались самостійно банком з рахунків відповідачки, як це передбачено п.5.8 кредитного договору, що не діями відповідачки, які свідчать про визнання боргу та не перериває строків позовної давності. З позовом до суду банк звернувся, направивши його засобами поштового зв`язку, 19.07.2017 року. З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами представника відповідачки щодо пропуску позивачем встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності та, з огляду на зроблену стороною відповідач заяву про застосування наслідків пропуску вказаного строку, у відповідності до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed