Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому позивач вказував, що з відповідачем по справі [PERSON] 26.12.2007 року було укладено кредитний договір. У відповідності до договору відповідач отримав кредит у розмірі 14 547,32 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.12.2014 року. Відповідач станом на 15.05.2015 року в порушення умов кредитного договору має заборгованість, яка становить 58 266,46 дол. США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 10210,67 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5953,54 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 2751,10 дол. США , пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 39351,15 дол. США . У відповідності до рішення суду від 07.09.2009 року з відповідача за даним кредитним договором стягнуто заборгованість у розмірі 14863,45 дол. США, яка складалася з наступного: заборгованості за кредитом - 13 826,17 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом -649,08 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 22550 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 162,70 дол. США, а тому позивач із врахуванням стягуваної суми боргу за кредитним договором просить стягнути з відповідача 45585,31 дол. США, яка також включає в себе штрафи - 12,16 дол. США - штраф (фіксована частина), 2170,15 дол. США - штраф (процентна складова). За таких обставин позивач вважає, що відповідач свої зобов'язання по договору не виконав і просив суд стягнути вказані кошти з відповідача. 10.07.2015 року ухвалою суду відмовлено позивачу у відкритті провадження по справі в частині позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07.09.2009 року з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за тілом кредиту стягнуто. Рішення є чинним, його не змінено та не скасовано. Ухвала суду від 10.07.2015 року набрала чиності 21.07.2015року. 07.09.2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив розірвати кредитний договір з тих підстав, що банк в 2009 році стягнув в судовому порядку достроково всі кошти отримані ним по договору, в зв»язку з невиконанням ним боргових зобов»язань, перевівши в такий спосіб кредитні зобов»язання в боргові , а тому просив визнати кредитний договір розірваним відповідно до вимог ст. ст. 651, 1050 ЦК України. Представник позивача-відповідача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав та просив його задовольнити з викладених в позові підстав, а в зустрічному позові відповідача-позивача відмовити за необгрунтованістю та недоведеністю. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов ПАТ КБ «Приват Банк» не визнав, та показав, що стягнувши в 2009 році за рішенням суду кошти достроково, банк перевів всі правовідносини з площини кредитних в площину боргових. Тому банк вже не може стягувати ці кошти, як по кредитному договору, оскільки за рішенням суду стягнута достроково вся сума боргу. Рішення суду не виконано ним добровільно, через відсутність коштів та чомусь не звернуто банком до примусового виконання. Кредитор вчасно не звернувся до виконавчої служби про примусове виконання рішення. Просив в позові банку відмовити, застосувавши строки позовної давності, а зустрічний позов задовольнити. Представник відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив до позову ПАТ КБ Приват банк» застосувати строки позовної давності, та відмовити банку в задоволенні позову, оскільки позивач , отримавши в 2009 році судове рішення про дострокове стягнення з його довірителя всієї суми боргу, не звернув його до примусового виконання, допустивши прострочення кредитора, зустрічний позов його довірителя просив задовольнити, оскільки банк, достроково стягнувши з його довірителя всю суму кредиту перевів кредитні зобов»язання в боргові, які регулюються іншими законодавчими актами та визнати кредитний договір розірваним в силу ст. ст. 651, 1050 ЦК України з часу набрання чинності рішенням суду .2009 року, за яким з [PERSON] достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором. Дослідивши матеріали справи , суд в задоволенні первісного позову відмовляє, застосувавши строки позовної давності, а в задоволенні зустрічного позову відмовляє із наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] 26.12.2007 року укладено кредитний договір. У відповідності до договору відповідач отримав кредит у розмірі 14 547,32 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.12.2014 року. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку визначеному кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору у нього виникла заборгованість в сумі 14863, 45 дол. США , яка рішенням Черняхівського районного суду від 07.09.09 стягнута з [PERSON] на користь позивача. Відповідно до пояснень відповідача в судовому засіданні рішення суду не виконано в добровільному порядку, та не звернуто до примусового виконання. Позивачем дані пояснення не спростовані та не надано суду доказів, що рішення виконується в примусовому чи добровільному порядку. 10.07.2015 року ухвалою суду відмовлено позивачу у відкритті провадження по справі в частині позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07.09.2009 року з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за тілом кредиту стягнуто. Рішення є чинним, його не змінено та не скасовано. Ухвала суду від 10.07.2015 року набрала чинності 21.07.2015року (а.с.22). Відповідно до п.п. 1.1 пункту частини 1 та п.7.1 кредитного договору Банк зобов'язується надати «Позичальнику» кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 26.12.2007 року до 25.12.2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії…, тобто останнім днем повернення кредиту мало бути 25.12.2014 року (а.с.9,10). У зв'язку з порушенням відповідачем-позивачем умов кредитного договору за рішенням суду від 07.09.2009 року достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором (а.с.4). Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до умов Кредитного договору сторонами не збільшено позовну давність встановлену законом, а тому до данного договору позовна давність обчислюється за загальними правилами, встановленими законом (ст.257ЦК України). Крім того у відповідності до ч.2 п.1 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені,штрафу) застосовується спеціальна позовна давність, яка складає один рік Так відповідач-позивач за кредитним договором не виконав взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу, а тому ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права у 2009 році , тобто в межах строку позовної давності, з вимогою достроково стягнути з відповідача-позивача [PERSON] борг за кредитним договором. Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» за рішенням суду 07.09.2009 року задоволено в повному обсязі. (а.с.4). Виходячи з умов договору та відповідно до рішення від 07.09.2009 року, а також те, що позивачем-відповідачем не надано суду жодних доказів пред'явлення до виконання даного рішення, перебіг позовної давності розпочався з дня набрання рішенням чинності, тобто з 17.09.09 . В судовому засіданні відповідачем-позивачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Позивачем-відповідачем заяви про поновлення пропущеного строку не подано, та не представлено жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності, а тому суд приходить до висновку про необхідність застосування давності по кредитному договору від 26.12.2007 року Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, а також те, що суд немає підстав для поновлення строку позовної давності, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних на те причин. Посилання відповідача-позивача як на підставу розірвання договору, а саме: задоволення вимог банку у 2009 році про дострокове стягнення боргу за договором кредиту, фактично наступили наслідки розірвання договору відповідно до ст. ст. 651, 10050 ЦК України, суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Доказів істотного порушення умов договору з боку банку відповідачем-позивачем [PERSON] суду не надано. Крім того у відповідності до п.29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенняі спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. З огляду на викладене, а також те, що відповідачем-позивачем не надано суду доказів істотного порушення банком умов кредитного договору, в зустрічному позові [PERSON] суд відмовляє за безпідставністю вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed