Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2012 року в розмірі 18173,31грн. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов'язання. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» Сафір Ф.О. не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає, вказуючи, що позивач незаконно збільшив розмір процентної ставки в односторонньому порядку та незаконно нарахував одночасно штраф і пеню, що є порушення ст.61 Конституції України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено, що 12.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 900грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 12.04.2012 року, відповідно до якої відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.6). Із наданого банком розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором вбачається, що станом на 31.05.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 18173,31 грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 891,68грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12540,04грн; заборгованість за пенею та комісією в сумі 3400грн.; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 841,59грн. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Таким чином, зі змісту наведених правових норм та матеріалів справи вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобов'язань відповідачем. Проте, із заяви відповідача [PERSON] вбачається, що Банк незаконно збільшив розмір процентної ставки в односторонньому порядку, не повідомивши її належним чином. Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що Банком нараховувалися проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, зокрема з 12.04.2012 року по 31.08.2014 року - 30%, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,8%, з 01.04.2015 року по 31.05.2016 року - 43.2%. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право проводити зміни тарифів. При цьому Банк, зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до ч. ст.1056-1 ЦК України, що індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. Відповідно до ч.6 ст.1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Таким чином, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки. За таких обставин, суд вважає, що визначена сторонами при укладенні договору процентна ставка - 30,0% річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Тарифів Банку, оскільки, без дотриманням вищенаведених вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною. Крім того, на виконання припису ст.60 ЦПК України, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованого збільшення розміру процентної ставки суду не надано, зокрема не надано Банком повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки. З урахуванням визнання нікчемним п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, заборгованість за процентами повинна бути перерахована Банком та встановлена дійсна сума даної заборгованості, згідно кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Оскільки, на час розгляду справи заборгованість за процентами позивачем не доведена, тому, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12540,04грн. необхідно відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю даної суми. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафів, то суд вважає наступне. Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що Банком нараховано заборгованість за пенею та комісією в сумі 3400грн. та штрафи: 500грн. (фіксована частина), 841,59грн. (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100грн., клієнт сплачує Банку пеню. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема п.2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, також п.2.1.1.7.6 передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків сплати платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором. Враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові ВСУ № 6-2003цс15 від 23.10.2015 року. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів підтвердження того, в якій сумі нарахована пеня, а в якій - комісія на загальну зазначену суму 3400гривень. Оскільки, на час розгляду справи заборгованість за комісією позивачем не доведена, тому, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю даної суми. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2012 року в сумі 2233грн. 27коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 891,68грн., штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 841,59грн. В задоволенні решти сум за кредитним договором відмовити позивачу. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1378грн. 00коп., відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial