Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21649,02 грн. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.08.2010 року, відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, якими банк керується щодо зміни кредитного ліміту, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Позивач посилається на те, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, таким чином у порушення умов кредитного договору та вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з чим відповідач станом на 31.07.2014 року має заборгованість 21649,02 грн., яка складається з наступного: 13360,27 грн. заборгованість за кредитом; 6081,65 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 700,00 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1007,10 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 243,60 грн. судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, до суду надано клопотання про здійснення розгляду справи без представника банку, позовні вимоги підтримують. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, на адресу суду надійшла письмова заява, відповідно до якої відповідач просить дану справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з їх необгрунтованістю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач [PERSON] 19.08.2010 звернувся до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанк» для отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 6000,00 грн. на платіжну картку (а. с. 8). У той же час, будь-яких доказів про отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень, як зазначено у позовній заяві, зокрема касового ордеру про перерахування кредитних коштів на зазначену суму, суду надано не було. Згідно вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. В позовній заяві позивач вказує, що 19.08.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н. На підтвердження даного факту позивачем надано копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», Довідки про умови кредитування та витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 8-32). Позивач посилається на те, що [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. Однак при дослідженні Розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 31.07.2014 (а. с. 4-7) неможливо зробити висновки щодо не належного виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме: зясувати період виникнення заборгованості відповідача за Договором, дати здійснення ним останнього платежу на погашення заборгованості, а надані представником позивача 20.11.2015 (відповідно клопотання, датованого 16.11.15) копії документів: Інформації по картці та зміні кредитного ліміту, а також Виписки по картці за період по 17.12.2014, унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, зокрема, строку дії кредитної картки. Крім цього, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження наявності у відповідача суми заборгованості на момент розгляду справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачеві. З вищенаведеного вбачається, що обставини, на які посилався позивач не обґрунтовані, оскільки не надано належних доказів порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Якщо\~позов\~задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так як позовні вимоги задоволенню не підлягають, то відповідно, не підлягають відшкодуванню і судові витрати, понесені позивачем.

Outcome: dismissed