Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 жовтня 2013 року між Банкомта [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 4000,00 грн. на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками, за перевитрати платіжного ліміту та ймовірних штрафних санкцій. Проте, відповідач свої обов'язки не виконав, внаслідок чого станом на 25 грудня 2017 року за ним створилася заборгованість на суму 13347,11 грн., яку Банк просив стягнути з останнього, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак, згідно поданої заяви просив суд розглянути справу у його відсутності, так як позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився без поважних причин, оскільки про їх існування суду не повідомлено на момент розгляду справи, в зв'язку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 14 жовтня 2013 року звернувся до Банку із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - Умови). При оформленні вказаної заяви останній зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Тарифами Банку, викладені на офіційному сайті Банку, складають між Банком та відповідачем договір, за яким останній одержав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк (п. п. 1.1.7.11 Умов). Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а при порушенні строків платежу по якомусь з перелічених грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів - сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500.00грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) +5% від суми позову. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконував, у зв'язку з чим, станом на 25 грудня 2017 року за ним утворилася заборгованість на загальну суму 13347,11 грн., з яких 2368,65 грн. - тіло кредиту, 5033,62 грн. - відсотки за користування кредитом; 4833,07 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 611,77 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Що ж стосується вимог про стягнення штрафів, то у їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором , більш як на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.(в еквіваленті 500.00грн.за кредитними картками, відкритим у валюті USD) +5% від суми позову. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи наведене, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі № 6 - 2003 цс від 21 жовтня 2015 року та відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ІДПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Оскільки позивач, в порушення ст. 61 Конституції України, неправомірно, двічі застосував той самий вид цивільно-правової відповідальності (неустойки) через порушення строків виконання грошових зобов'язань, відповідно суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення, окрім заборгованості за пенею, штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити. Враховуючи, що на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині погашення заборгованості по кредитному договору, то вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, в частині задоволених вимог підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача у розмірі 1615.23 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial