Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.08.2015 року в розмірі 35912,88 грн. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобовязання. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] не прибув, надіслав до суду пояснення та уточнену позовну заяву, в якій просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.08.2015 року в розмірі 27713,04 грн. станом на 04.07.2017 року та судові витрати. (а.с.73-79). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, представник відповідача адвокат [PERSON] надав до суду заперечення на уточнені позовні вимоги, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. (а.с.85). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено, що 18.08.2015 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 8000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18.08.2015 року, відповідно до якої відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. (а.с.9). Із наданого Банком розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором вбачається, що станом на 20.02.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 35912,88 грн., з них: тіло кредиту в сумі 14083,75грн., нараховано процентів за користування кредитом в сумі 4756,76грн; нараховано пені в сумі 14886,04грн.; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 1686,33грн. (а.с.6-7). Після уточнення позовних вимог, із наданого Банком розрахунку заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором вбачається, що станом на 04.07.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 27713,04 грн., з них: нараховано процентів за користування кредитом в сумі 4388,87грн; нараховано пені в сумі 21528,31грн.; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 1295,86грн. (а.с.78-79). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Таким чином, зі змісту наведених правових норм та матеріалів справи вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобовязань відповідачем. Із письмового заперечення представника відповідача адвоката [PERSON] вбачається, що оскільки, основне зобовязання становить 0 гривень, тому вимога про стягнення коштів за користування кредитом, пені та штрафів за прострочене виконання боргового зобовязання, є незаконною та необґрунтованою.(а.с.85). Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем на підтвердження вказаної суми заборгованості за кредитним договором надано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 04.07.2017 року, який є належним доказом, відповідачем належних та допустимих доказів на спростування даної суми заборгованості не надано. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів, то суд вважає наступне. Із розрахунку заборгованості за договором встановлено, що Банком нараховано штрафи: 500грн. (фіксована частина), 1295,86грн. (процентна складова). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, зокрема п.2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, також п.2.1.1.7.6 передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків сплати платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором. Враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові ВСУ № 6-2003цс15 від 23.10.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.08.2015 року в сумі 25917,18 гривень, з яких: проценти за користування кредитом в сумі 4388,87грн., пеня в сумі 21528,31грн. В задоволенні решти сум за кредитним договором відмовити позивачу. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 1496грн. 00коп., відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial