Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZV0GA00000053, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 47850 грн. на строк до 26 червня 2017 року. У звязку порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 10 липня 2015 року заборгованість за кредитом становить 259356 грн. 13 коп.: 37184 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 79414 грн. 18 коп. заборгованість за процентами; 5246 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 124922 грн. 76 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 250 грн. штраф (фіксована частина); 12338 грн. 39 коп. штраф (процентна складова). Також в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] та [PERSON] з кожним окремо було укладено договори поруки. Відповідно до умов договору поруки поручителям направлялися письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобовязань за договором, проте така вимога була залишена без задоволення. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 259356 грн. 13 коп. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали. Згідно з актовим записом про смерть № 22 від 8 квітня 2009 року відповідач, [PERSON], померла 7 квітня 2009 року. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 27 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZV0GA00000053, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 47\~850 грн. на строк до 26 червня 2017 року з умовами сплати відсотків за користування кредитним коштами у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в Період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту. Погашення заборгованості мало здійснюватись щомісяця в сумі 760 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (а.с.13-15). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка станом на 10 липня 2015 року становить 121\~844 грн. 98 коп.: 37184 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 79414 грн. 18 коп. заборгованість за процентами; 5246 грн. заборгованість по комісії (а.с.4-8). Згідно з ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У звязку з порушення позичальником порядку погашення заборгованості, вимоги позивача про дострокове повернення залишку кредиту, нарахованих відсотків та заборгованості по комісії є законним та обґрунтованими. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за несвоєчасне невиконання зобовязання. Так п. 4.1 договору передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого зобовязання Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Згідно з розрахунком позивача за порушення строків повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору нараховано пеню в сумі 124\~922 грн. 76 коп. Разом з тим, судом встановлено, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Частиною\~третьою статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.\~ Верховний Суд України 3 вересня 2014 року за наслідками розгляду справи № 6-100 цс 14 зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу країни щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~\~зменшити\~розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. У звязку з чим суд вважає за можливе зменшити суми пені, яка підлягає стягненню, навіть за відсутності заяви про це з боку відповідача. Пунктом 5.4. договору також передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більше ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Позивачем надано розрахунок штрафу: 250 грн. (фіксована частина) та 12338 грн. 39 коп. (процентна складова). При цьому процентна складова, а саме 5% від суми заборгованості, розрахована, в тому числі, на суму пені. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобовязання, а не сумою заборгованості. Нарахування штрафу у виді 5% від суми пені є по суті нарахуванням процентів на неустойку, що згідно з ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України не допустимо. У звязку з цим, суд вважає, що штраф у виді 5% від суми заборгованості може бути нарахований лише на суму заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитними коштами. У звязку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у виді процентної складової 5% від суми нарахованої пені необґрунтованими, оскільки вони не відповідають вимогам діючого законодавства. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу суд виходить з наступного розрахунку: 250 грн. фіксована складова штрафу та 5% від суми заборгованості (121844 грн. 98 коп.) 6092 грн. 25 коп. Саме ці суми штрафу підлягають стягненню на користь позивача. Також на виконання зобовязання за договором кредиту 27 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки № DZV0GA00000053, згідно з яким Поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед Кредитором за виконанням обовязків за кредитним договором в тому ж розмір, що і Боржник ([PERSON]) (а.с.17). 20 липня 2015 року поручителю [PERSON] надсилалось повідомлення про необхідність погашення заборгованості (а.с.9-12), проте такі вимоги Банку були залишені без виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч.1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що Позичальник порушив зобовязання за кредитним договором, відповідачем невиконано зобовязання за договором поруки, тому вимоги позивача до [PERSON], як солідарного боржника, є законним, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що 27 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки DZV0GA00000053, згідно з яким Поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед Кредитором за виконанням обовязків за кредитним договором в тому ж розмір, що і Боржник ([PERSON]) (а.с.16). Судом встановлено, що [PERSON] померла 7 квітня 2009 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 22 від 8 квітня 2009 року (а.с.45). З огляду на положення ст. 607 Цивільного кодексу України, частини першої статті 608 Цивільного кодексу України, а також сутність поруки як особистого зобовязання відповідати за належне виконання зобовязання, договір поруки не передбачає правонаступництва у звязку зі смертю поручителя, а тому порука є припиненою зі смертю поручителя, [PERSON]. У звязку з чим вимог позивача до [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. У звязку з чим суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому судові витрати, понесені позивачем, а саме сплачений ним судовий збір підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial