Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21045,07 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 03.09.2014 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 17327,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач зобовязалася надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та банком Кредитний договір. Позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 19.10.2015 року виникла заборгованість у розмірі 21045,07 грн., з яких: заборгованість за\~ кредитом 14306,97 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1,65 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 6294,97 грн.,\~ штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди 441,48 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.09.2014 року у розмірі 21045,07 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак 01.12.2015р. звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 37). Відповідач в судове засідання, призначене на 18.01.2016р. не зявилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. Конверт з повісткою про виклик в судове засідання повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання». В судове засідання, призначене на 03.02.2016р. відповідач не зявилася повторно, хоча 27.01.2016р. належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 03.09.2014р. року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої, банк зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 17327,51 грн. строком на 06 місяців, з 03.09.2014р. по 31.03.2015р., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, в обмін на зобовязання [PERSON] повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 0,001 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані у Заяві, Умовах та правилах строки. Зі змісту Генеральної угоди від 03.09.2014 року вбачається, що позичальник [PERSON] згодна, що дана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та банком Кредитний договір. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України даний договір вважається укладеним. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Згідно п. 2.1 Генеральної угоди, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач зобовязалася надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. На виконання умов Генеральної угоди банк надав [PERSON] кредит у розмірі 17327,51\~ грн. у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % на місяць, які нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 06 місяців, з кінцевим терміном повернення- 31.03.2015р. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.09.2014р., [PERSON] користуючись кредитними коштами починаючи з 03.09.2014р., зобовязання щодо їх повернення не виконувала. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів та беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором №б/н від 03.09.2014 року, суд дійшов висновку, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на\~ 19.10.2015 року складає\~14750,10 грн., з яких: заборгованість за кредитом 14306,97 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1,65 грн., штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди 441,48 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6294,97 грн. заборгованості за пенею та комісією, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як вбачається з позовної заяви, позивачем в резолютивній її частині заявлено до стягнення 6294,97 грн. заборгованості по комісії. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 5) 6294,97 грн. включає в себе як заборгованість по комісії так і заборгованість по пені. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, комісія в розумінні Умов та правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги повязані з обслуговуванням клієнта. Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобовязання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою. Проте, позивачем у наданому ним розрахунку заборгованості не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку. При цьому, в судове засідання представник позивача не зявився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє можливості суд зясувати зазначені вище обставини в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 6294,97 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та пені задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю. Що стосується стягнення 441,48 грн. штрафу слід зазначити наступне. Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Так, з п 2.2 Генеральної угоди вбачається, згідно ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобовязаннях, строк яких не настав, сторони дійшли згоди, що строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення рахується простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1043.26 грн. Однак , як зазначалося вище, частина 1 статті 11 ЦПК України вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оскільки позивачем в позовній заяві, зокрема в резолютивній її частині вимагається до стягнення з відповідача\~ 441,48 грн. штрафу відповідно до п 2.2 Генеральної угоди, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, саме така сума штрафу підлягає стягненню. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в межах заявлених вимог в розмірі 14750,10 грн., з яких: заборгованість за кредитом 14306,97 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1,65 грн., штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди 441,48 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 853,67 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial