Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 8\~640,73 доларів США за кредитним договором від 22 травня 2007 року № MR14G112560003. На обґрунтування вимог ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що між банком та [PERSON] 22 травня 2007 року укладений кредитний договір № MR14G112560003, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику 24\~000 доларів США на термін до 24 травня 2027 року, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлених договором. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У разі порушення позичальником умов договору, такий сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної у строк заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник не належним чином виконує умови кредитного договору, станом на 22 травня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 8\~640,73 доларів США, яка складається із: 7 346,31 доларів США заборгованість за кредитом; 2,86 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 868,58 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 12,09 доларів США штраф (фіксована частина); 410,89 доларів США штраф (процентна складова). Також на забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір поруки, яким остання поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобовязання за кредитним договором. У звязку з тим, що позичальник не належним чином виконує умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилася указана заборгованість, банк просив таку стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] до судового засідання на зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та долучених до неї доказів, у разі відсутності у судовому засідання відповідачів, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання на зявився, причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] до судового засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» визнає частково, а саме: в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, однак заперечує проти вимог щодо стягнення неустойки з підстав, передбачених Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, причини неявки суд не повідомила. Оскільки у справі достатньо даних для встановлення істини, а також враховуючи, що представник відповідача [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю відповідачів у справі. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч.\~2 ст.\~197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до кредитного договору від 25 травня 2007 року №\~MR14G112560003, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останньому наданий кредит у розмірі 24 000 доларів США на термін до 24 травня 2027 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору позичальник щомісяця в період з 20 по 24 число повинен надавати банку грошові кошти в сумі 315,05 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором. 25 травня 2007 року на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] поручається за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] має загальну заборгованість станом на 22\~травня 2015 року у розмірі 8 640,73 доларів США, яка складається із: 7 346,31 доларів США заборгованість за кредитом; 2,86 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 868,58 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 12,09 доларів США штраф (фіксована частина); 410,89 доларів США штраф (процентна складова). У звязку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, банком направлено на адресу відповідачів: [PERSON] та [PERSON] вимоги від 11 червня 2015 року № 30.1.0.0/2-043 про дострокове виконання порушених зобовязань за кредитним договором та договором поруки. Однак відповідачі на письмове звернення банку до теперішнього часу відповідним чином не відреагували та суму заборгованості не сплатили. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.\~2 ст.\~612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі викладеного та враховуючи, що [PERSON] неналежним чином виконує зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, його поручителем є [PERSON], суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» має право вимагати повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення неустойки (пені та штрафу), то суд виходить з такого. За змістом ст. 610 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Згідно зі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України. 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Разом з тим заборона щодо нарахування пені на основне зобовязання фізичним особам - позичальникам потребує сукупність двох умов, а саме: 1) необхідність реєстрації; 2) необхідність постійного місця проживання боржника. Доказів, які б указували на те, що відповідачі постійно проживають у м. Маріуполі відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України суду не представлено, а сам факт їх реєстрації у м.\~Маріуполі не може бути беззаперечною підставою для застосування положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування цього Закону. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості у доларах США за офіційним курсом, то суд виходить з такого. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-284цс17. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті у мотивувальній частині рішення необхідно навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у сумі 8\~640,73 доларів США, що еквівалентно станом на день ухвалення рішення суду 28 липня 2017 року, відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ в розмірі 25,90 гривень за 1 долар США 223 794 грн 91 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved