Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів 131125,42 доларів США заборгованості за кредитним договором №DNABAE00003229 від 15.10.2007р. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.10.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNABAE00003229, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 39237,83 доларів США зі сплатою 12% на рік за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.10.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором, 15.10.2007 року банк та [PERSON] уклали договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №DNABAE00003229 від 15.10.2007 року. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі видавши [PERSON] кредит в розмірі 39237,83 доларів США, однак [PERSON] не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість в сумі 131125,42 доларів США, з яких 28986,24 доларів США заборгованість за кредитом, 8481,41 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1862,37 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом та 91795,40 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Оскільки, вимоги позивача адресовані боржнику та поручителю залишені без задоволення позивач звернувся до суду з даним позовом. В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2015р., винесеною за наслідками розгляду клопотання представника позивача, позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в розмірі 131125,42 доларів США за кредитним договором №DNABAE00003229 від 15.10.2007р., в частині позовних вимог до [PERSON], залишено без розгляду. (а.с. 40). Разом з тим, в ході розгляду справи, ухвалою суду від 20.07.2015р., провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2012 року у справі №2/0417/6372/2012 та ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2012 року про розяснення судового рішення у справі №2/0417/6372/2012 (а.с. 162-163). У звязку з надходженням до суду належним чином засвідчених копій судових рішень з відмітками про набрання ними законної сили, ухвалою суду від 14.04.2016р. провадження у справі було відновлено та призначено справу до розгляду. (а.с. 194) Крім того, в ході розгляду справи відповідачем було подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання неукладеними кредитного договору №DNABAE00003229 від 15.10.2007р. укладеного між Приватбанком та [PERSON] та договору поруки №DNABAE00003229 від 15.10.2007р. укладеного між Приватбанком та [PERSON], яка в подальшому, згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2016р., залишена без розгляду. (а.с. 223). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник в запереченнях на позовну заяву від 06.05.2015р. (а.с. 34-37) та в судових засіданнях з позовними вимогами не погодилися, просили в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що кредитні кошти, на виконання кредитного договору, не отримувалися [PERSON], а отримані іншої особою, що підтверджено висновком експертизи, яка проведена при розгляді Староміським судом м. Вінниці цивільної справи №2-1381/11. З огляду на те, що кошти відповідачем не отримувались, на думку представника відповідача, відсутні підстави для їх повернення. Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача просила застосувати строки позовної давності до нарахованої пені, в разі якщо суд дійде висновку про обґрунтованість вимог позивача. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи №2-1381/11, а також оригінал кредитної справи [PERSON], надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №DNABAE00003229, відповідно до пункту 1.1 якого банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 7 договору (т. 1, а.с. 12-14). В судовому засіданні відповідач та його представник не заперечували щодо підписання [PERSON] кредитного договору, однак заперечували щодо отримання коштів на виконання цього договору. При цьому, як зазначено вище (п. 1.1 договору), при укладанні договору сторони домовилися, що надання позичальникові кредитних коштів здійснюється: - шляхом видачі через касу, або ж - шляхом перерахування коштів на рахунок, зазначений в п. 7.1 цього договору. Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 15.10.2007 року по 12.10.2012 року включно у вигляді неповнолювальної кредитної лінії у розмірі 39 237,83 долари США на наступні цілі: 26054,78 долари США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6,77 долари США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ; за договором особистого страхування в сумі 2065,77 долари США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 781,64 долари США та у розмірі 10328,86 долари США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченого п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 договору. \~\~\~\~ Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Таким чином, зі змісту кредитного договору №DNABAE00003229 15.10.2007 року вбачається, що у пункті 7.1 цього договору не зазначено номер рахунку на який позивач зобовязувався перерахувати кредитні кошти позивачу, а у пункті 7.2 договору зазначено рахунок №29091058654882 для зарахування коштів на погашення заборгованості, а не рахунок для перерахування кредитних коштів. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що для перерахування коштів позивачу банком було відкрито рахунок №26200601382328, на який 16.10.2007р. було перераховано 26054,59 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку за період з 16.10.2007р. по 21.06.2009р. (т. 1, а.с. 97). При цьому, представник позивача пояснив, що для відкриття рахунку, на який перераховуються кошти, між банком та клієнтом в обовязковому порядку укладається відповідний договір. Однак, такий договір суду позивачем наданий не був, з посиланням представника позивача на те, що в архіві банку такі документи відсутні. Зі вказаної вище виписки також вбачається, що 16.10.2007р. з рахунку №26200601382328 кошти в сумі 26050,00 доларів США було видано фізичній особі, залишок коштів становив 4,59 долав США (т. 1, а.с. 97). Під час розгляду справи представник позивача стверджував, що кошти з рахунку №26200601382328 були видані відповідачу, що підтверджується заявою про видачу готівки від 16.10,2007р. (т. 1, а.с. 62, т. 2 а.с. 62). Однак, в подальшому представник позивача зазначив, що кошти в сумі 26054,59 доларів США було перераховано банком на рахунок [PERSON], а хто саме отримав кошти через касу банку не має ніякого значення, оскільки після перерахування коштів банк свої зобовязання за кредитним договором виконав. При цьому, в судовому засіданні судом огляду матеріали цивільної справи №2-1381/11 та встановлено, що в провадженні Староміського районного суду м. Вінниці перебувала цивільна справа №2-1381/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору, договору застави та поруки недійсними, позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним. Предметом дослідження у даній справі був кредитний договір №DNABAE00003229 від 15.10.2007р., укладений ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], договір поруки №DNABAE00003229 від 15.10.2007р., укладений ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] та договір застави рухомого майна №DNABAE00003229 від 15.10.2007р., укладений ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 13.07.2012 року в задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. В задоволені позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи: [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та поруки відмовлено. В задоволені позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним відмовлено. (т. 2, а.с. 69-73) Зокрема, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» суд виходив з того, що кредитний договір не набув чинності для обох сторін, оскільки кредитні кошти [PERSON] в сумі 26054,78 доларів США банком не видавались через касу банку і позичальником не отримувались. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07.09.2012 року рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 13.07.2012 року в частині відмови в задоволені вимог ПАТ КБ «Приватбанк» скасовано. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено повністю. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.10.2007 року в сумі 58279,55 доларів США звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (т. 2, а.с. 74-80) Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення апеляційного суду Вінницької області від 07.09.2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 81-86). Зокрема, скасовуючи рішення апеляційного суду та передаючи справу на новий апеляційний розгляд Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що апеляційному суду необхідно зясувати: «чи отримував відповідач [PERSON] грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, оскільки він зазначає, що не підписував заяву на видачу готівки, як це передбачено умовами пункту 7.2 договору. У матеріалах справи не убачається доказів особистого отримання [PERSON] грошових коштів на виконання позивачем умов договору кредиту\~ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, у справі наявний експертний висновок про те, що заява на видачу кредиту готівкою відповідачем [PERSON] не підписувалася, оскільки підпис на заяві від імені відповідача за первісним позовом зроблений іншою особою.» За наслідками нового розгляду справи, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.07.2013р. рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 13 липня 2012 року, в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, скасовано і провадження в цій частині вимог закрито (т. 2, а.с. 87-88). Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, в частині вимог, апеляційний суд виходив з того, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2012 року, яке набрало законної сили 11.09.2012 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNABAE00003229 від 15.10.2007 року в сумі 607388, 21 грн., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль MAZDA, модель RX-8, рік випуску 2005, д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Таким чином, враховуючи наявність такого, що набрало законної сили рішення суду від 30.08.2012 року, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 13.07.2012 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави скасовано, а провадження по справі в цій частині - закрито. Однак, під час розгляду даної справи судом встановлено, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2012 року, яке слугувало підставою для закриття провадження у справі №2-1381/11, за заявою [PERSON], було скасовано та справу призначено до судового розгляду. За наслідками розгляду справи, рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 10.03.2016р. №0417/11368/2012 у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. (т. 1, а.с. 189-192). Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною 1 статті 638 та частиною 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. В судому засіданні сторони не заперечували що кредитний договір №DNABAE00003229 від 15.10.2007р. був підписаний та відповідно укладений ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. Однак, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За правилами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, з аналізу наведених норм слідує висновок про те, що обовязок у позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами виникає лише в разі виконання банком зобовязання щодо надання кредитних коштів. Проте, в судовому засіданні встановлено, що кредитний договір №DNABAE00003229 від 15.10.2007 року не містить номеру рахунку на який позивач зобовязувався перерахувати кредитні кошти відповідачу. Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів укладення сторонами окремого договору про відкриття банком рахунку №26200601382328, на який 16.10.2007р. було перераховано 26054,59 доларів США. Отже, перерахування ПАТ КБ «Приватбанк» коштів на рахунок №26200601382328, який відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», свідчить лише про проведення операції по перерахуванню коштів, однак не свідчить про перерахування коштів саме [PERSON] В той же час, з матеріалів цивільної справи Староміського районного суду м. Вінниці №2-1381/11 вбачається, що ухвалою Староміського суду м. Вінниці від 02.04.2012р. була призначена судова почеркознавча експертиза на вирішення якої ставилися наступні питання: - чи виконаний підпис в заяві на видачу готівки №59587901 від 16.10.2007р. на суму 26050,00 USD в графі «підпис касира» [PERSON] чи іншою особою? - чи виконаний підпис в заяві на видачу готівки №59587901 від 16.10.2007р. на суму 26050,00 USD навпроти прізвища «Голуб Виктория Николаевна» [PERSON] чи іншою особою? (т. 2, а.с. 59-61) Відповідно до висновку експерта №666 від 29.05.2012р.: 1) підпис, що розташований в заяві на видачу готівки №59587901 від 16.10.2007р. на суму 26050,00 USD в графі «підпис касира» виконано не самим [PERSON], а іншою особою (особами). 2) підпис, що розташований в заяві на видачу готівки №59587901 від 16.10.2007р. на суму 26050,00 USD навпроти прізвища «Голуб Виктория Николаевна» виконано не самим [PERSON], а іншою особою (особами) (т. 2, а.с. 63-68). Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, згідно з частиною 6 статті 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши висновок за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №666 від 29.05.2012р., суд вважає його належним та допустимим доказом того, що [PERSON] не отримував кредитні кошти в сумі 26050,00 USD на виконання кредитного договору №DNABAE00003229 від 15.10.2007р., а тому відсутні підстави стверджувати про наявність у нього заборгованості за вказаним договором. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, як уже вище зазначалося, в судовому засіданні позивачем не доведено, що ПАТ КБ «Приватбанк» відкрито рахунок №26200601382328, на який 16.10.2007р. було перераховано 26054,59 доларів США саме [PERSON] на виконання кредитного договору №DNABAE00003229 від 15.10.2007р., оскільки у самому кредитному договорі відсутні посилання на рахунок №26200601382328, а доказів укладання сторонами договору на відкриття такого рахунку позивачем не надано. Крім того, в судовому засіданні матеріалами справи №2-1381/11, а саме висновком судової почеркознавчої експертизи №666 від 29.05.2012р., спростовано твердження позивача щодо отримання [PERSON] коштів в сумі 26050,00 USD на виконання кредитного договору №DNABAE00003229 від 15.10.2007р. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Що стосується посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даною позовною заявою, варто зазначити наступне. Відповідно до стактті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, Пленумум Верховного суду України в абз. 3 п. 11 Постанови №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив судам, про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, оскільки правомірність заявлених позовних вимог не доведено позивачем, посилання відповідача на пропуск строку позовної давності в даному випадку судом до уваги не приймається. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed