Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], третя особа УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення, у якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFI8AK00010083 від 02.08.2007 року, в розмірі 64 411,77 гривень: -витребувати у [PERSON] та передати в заклад (володіння) шляхом опису Публічному акціонерному товариству «[PERSON] банк «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий-седан-В, № кузова/шасі: ХТА21101071031096, реєстраційний номер: АТ6795АК, що належить на праві власності [PERSON], а також комплект ключів і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий-седан-В, № кузова/шасі: ХТА21101071031096, реєстраційний номер: АТ6795АК, що належить на праві власності [PERSON]; -звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий-седан-В, № кузова/шасі: ХТА21101071031096, реєстраційний номер: АТ6795АК, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу; -стягнути солідарно з [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість в сумі 10000,00 грн.; -стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн.; -стягнути з [PERSON] усі судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначається, що відповідно до вказаного кредитного договору № IFI8AK00010083 від 02.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у сумі 52977,19 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 19.08.2012 року, проте в порушення умов договору свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших обумовлених договором платежів, належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем договору застави рухомого майна від 02.07.2007 року. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого кредитного договору, також були забезпечені і шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим він є солідарним боржником за пред'явленим до стягнення боргом. Вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, що були предявлені Публічним акціонерним товариством «[PERSON] банк «ПриватБанк» до відповідачів виконані належним чином не були. Представник позивача в судове засідання не з'явився, завчасно письмово сповістив про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду, в судове засідання не зявилися, своїх представників не направили. Відповідач [PERSON] завчасно поданою письмовою заявою сповістив про неявку та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, а у задоволенні позову відмовити за обставин викладених у його письмових запереченнях. ПАТ «Акцент-Банк» причин неявки представника не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, повідомлявся про місце та час судового засідання. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до кредитного договору № IFI8AK00010083 від 02.08.2007 року, долученого до матеріалів справи у копії, [PERSON] отримав у ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», кредит у сумі 52977,19 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 19.08.2012 року. Згідно умов зазначеного кредитного договору позичальник взяв на себе зобовязання здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами. Зобовязання позичальника, що випливають зі згаданого кредитного договору, також були забезпеченні шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки від 20.10.2010 року №167. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов зазначеного кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки, заборгованість за ним станом на 14.08.2013 року склала 64411,77 грн., та складається з наступного: - 23641,86 грн. заборгованість за кредитом; - 19610,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4611,20 грн. заборгованості по комісії; - 16548,71 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком. В судове засідання надійшли письмові заперечення відповідача [PERSON] у яких він посилаючись на обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31.03.2011 року, яке набрало законної сили (справа № 2-5666/11), зауважує на допущені позивачем порушень вимог Законодавства і невідповідності Закону окремих вимог кредитного договору, зокрема тих, що передбачали незаконне підвищення процентної ставки за кредитом, через що наразі є неможливим визначити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, а отже і звернутися стягнення на предмет застави. Окрім того, позичальник зауважує на неотриманні від позивача жодних вимог, або повідомлень, включаючи ті, які повязані із зверненням стягнення на предмет застави, передбачені Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема ст. 24. Позивачем порушено процедуру звернення стягнення на предмет обтяження, та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна до суду не надано. У задоволенні вимог про солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» та з нього боргу в сумі 10000,00 грн., [PERSON] також вважає, що потрібно відмовити, оскільки договір поруки укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «Акцент-Банк» не є багатостороннім договором, а тому така вимога є безпідставною. На його думку, такий договір поруки є намаганням створення штучної підсудності. Так, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31.03.2011 року у справі № 2-5666/11 позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені, визнано недійсними зміни до кредитного договору № IFI8AK00010083 від 02.08.2007 року щодо зміни відсоткової ставки з 8,04 % до 19,92 % річних, та зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок за кредитним договором виходячи із відсоткової ставки 8,04 % річних. Як вбачається із розрахунку долученого до позовної заяви про звернення стягнення на предмет застави, виконаного позивачем, зазначене судове рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31.03.2011 року було виконано банком, а розмір заборгованості [PERSON] було перераховано відповідно за процентною ставкою 8,04 % річних. В результаті перерахунку, загальний розмір заборгованості позичальника склав 64 411,77 грн. Розрахунок грошового боргу було перевірено у судовому засіданні, а отже такі обставини свідчать про виконання позивачем вказаного рішення суду від 31.03.2001 року, та відповідність розрахунку грошового боргу умовам дійсного кредитного договору № IFI8AK00010083 від 02.08.2007 року та Закону. Доказів того, що вказаний кредитний договір було визнано недійсним в цілому надано у судове засіданні не було. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності угоди, якщо її недійсність прямо не встановлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною. Окрім того, за змістом норми ст. 548 ч.1 ЦК України, зобов'язання є забезпеченим у випадку, якщо таке забезпечення передбачене законом або договором, яким встановлено вид забезпечення позову, порядок та умови забезпечення тощо. Таким договором, на який посилається норма ст. 548 ч.1 ЦК України, може бути договір поруки. В той же час, чинне цивільне законодавство, зокрема ст. 548 ЦК України, не містить обов'язку із зазначення в кредитному договорі посилань на необхідність укладення договорів із забезпечення зобов'язань за цим договором, в тому числі із певними суб'єктами цивільно-правових відносин. Також, при прийнятті рішення, слід звернути увагу на те, що боржник за основним кредитним договором не є стороною договору поруки укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «Акцент-Банк», і не набуває в його рамках будь-яких прав і обов'язків. Можливість виникнення будь-яких правовідносин між поручителем та боржником обумовлена виключно діями останнього в частині добросовісного та належного виконання забезпеченого порукою зобов'язання. При цьому, боржник навіть при виникненні правовідносин із поручителем в порядку ст. 556 ЦК України, фактично не набуває нового для себе обов'язку, не збільшує його обсяг, оскільки фактично змінюється лише кредитор (ст. 512 ЦК України), а обов'язок щодо виконання боржником взятого на себе зобов'язання в цілому не збільшується. Отже, в цій частині, доводи позичальника, викладені у запереченнях не заслуговують на увагу. Разом із тим, в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] також був укладений договір застави рухомого майна від 02.08.2007 року, долучений до матеріалів справи у копії, згідно якого в заставу було надано автомобіль ВАЗ, модель: 21101, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий-седан-В, № кузова/шасі: ХТА21101071031096, реєстраційний номер: АТ6795АК, що належить на праві власності [PERSON], та в разі невиконання останнім умов кредитного договору, банк має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави (п. 15 договору застави). Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про заставу» у редакції, яка діяла на момент укладення договору застави, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі, у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Згідно із ч.2, 3 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 589, ч. 2 ст. 590 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу», у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений договором або законом строк, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. За змістом ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Суд за браком доказів підтвердження виконання зобов'язань у повному обсязі за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем, які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми у повному обсязі виключають добросовісність відповідачів, що ними не заперечувалось та не спростовано. Таким чином, звернення стягнення на предмет застави та передача предмета застави у заклад (володіння) банку в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобовязань відповідає умовам договору застави та вимогам закону, а відтак позовні вимоги банку підлягають задоволенню. Заслуговують на увагу доводи позичальника про те, що його не було повідомлено в порядку визначеному Законом про початок процедури звернення стягнення на заставне майно. В судове засідання позивачем не було надано відповідних доказів на спростування зазначених заперечень [PERSON] Але разом із цим, неповідомлення заставодавця не може вважатися окремою та єдиною підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави. Підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення солідарно із ПАТ «Акцент-банк» та [PERSON]у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 10000,00 гривень, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а із договору поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» вбачається, що ПАТ «Акцент-Банк» зобовязалось відповідати перед банком за виконання відповідачем своїх обов'язків за укладеними договорами в межах 10\~000,00 грн. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами здійснення позивачем таких витрат. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України оскільки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру стягнутих сум.

Outcome: partial