Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 18 лютого 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало із [PERSON] кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує, станом на 30.06.2016 року за ним створилася заборгованість на суму 32953 грн. 96 коп., яку банк просив стягнути з останнього, та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте, надав суду письмову заяву згідно якої просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився без поважних причин, в звязку з чим, суд в силу ст. 224 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, слід зазначити про наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір, за яким відповідач одержав кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і на умовах його повернення у строк, що відповідає строку дії платіжної картки (а.с. 5-27). Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови і правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 5-27). У відповідності до Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг клієнту, тобто [PERSON], Банк відкрив останньому картковий рахунок, вид і строк дії якого визначені в заяві і пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «відмітки Банку». Погашення кредиту здійснюється шляхом поповнення рахунку готівкою або у безготівковому порядку. При порушенні строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми позову. Картковий рахунок відкритий на невизначений строк. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк (п.п. 1.1.1.33.; 1.1.1.45., 1.1.2.5, 1.1.5.32, 1.1.7.12 Умов і правил) (а.с. 5-27). Відповідач [PERSON] при оформленні заяви про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки, зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг (а.с. 5). Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконував та станом 30 червня 2016 року за ним утворилася заборгованість на загальну суму 32953 грн. 96 коп., з яких 8196 грн. 24 коп. складає заборгованість за кредитом, 20088 грн. 57 коп. заборгованість за процентами, 2623 грн. 72 коп. заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, 2045 грн. 43 коп. заборгованість по судовим штрафам (а.с. 31-32). Згідно ст. 625 та ст. 1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто кредитного договору, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту і не виконано обов'язків позичальника, в зв'язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, відсотків, комісії та штрафу. Водночас, ч. 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зміст наведеної норми закону, зводиться до того, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України у своїй постанові № 6-2003цс від 21.10.2015 року про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду про яке просить застосувати позивач за даним позовом не може бути застосовано до відповідача. Такий правовий висновок Верховного Суду України відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України має бути врахований судом під час ухвалення рішення. Ураховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 8196 грн. 24 коп., стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 20088 грн. 57 коп. та стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 2623 грн. 72 коп., а всього 30908 грн. 53 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до роз'яснень, викладених в п.35 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст.88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1292,56 грн. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 536, 549, 611, 625, 634, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial