Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.01.2011 року, у якому просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19866,98 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.01.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою»,затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання вказаного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому цим Договором. Однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач за станом на 31.01.2017 року має заборгованість по кредиту у розмірі 19866,98 грн., яка складається із: 2477,32 грн. - заборгованість за кредитом; 15967,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 922,24 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача за довіреністю [PERSON] при подачі позову до суду надав письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав повністю, а справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, лише в частині заборгованості по тілу кредиту у сумі 2477,32 гривні, заборгованість про процентах і штрафи не визнав. Пояснив, що отримав кредит на суму 3000 гривень на кредитну картку, та періодично знімав гроші. Погашення кредиту банком здійснювалась автоматично шляхом відрахування коштів із його пенсії, але потім він пенсійну картку перевів в інший банк, заборгованості не погашав. Пізніше у судовому засіданні відповідач взагалі заперечував отримання кредиту. Крім того, [PERSON] подав заперечення на позовну заяву, у яких вказував, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 26.10.2013 року, і саме з цього дня позивач дізнався про порушення свого права, та як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 26.10.2016 року. Оскільки позовна заява подана 13.02.2017 року, тобто тоді, коли строк позовної давності закінчився, то відповідач просив застосувати позовну давність. Крім того, [PERSON] вказував, що позивач не надав доказів щодо одержання ним кредиту, розрахунок боргу необґрунтований, анкета - заява не містить угоду про сплату комісії, штраф зазначено позивачем тричі -- 15967,42 грн., 500 грн. як фіксована частина штрафу, і процентна складова -- 922,24 грн. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Встановлено, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.01.2011 року [PERSON] уклав кредитний договір, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дїї картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві позичальника, що [PERSON] у суді і не заперечував. При цьому сторони визначили право ПАТ КБ «Приватбанк» змінювати розмір кредитного ліміту і тарифи кредитування. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно з п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше, ніж на 30 днів, позичальник к зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, та у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] за станом на 31.01.2017 року допустив заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 19866,98 грн., яка складається із: 2477,32 грн. - заборгованість за кредитом; 15967,42 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 922,24 грн. - штраф (процентна складова). Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. [PERSON] не спростував цю заборгованість належними та допустимими доказами, та не надав суду в заперечення доказів того, що останній раз заборгованість за кредитом ним сплачувалась12.06.2014 року, а не 26.10.2013 року. Тому суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності. Водночас твердження відповідача про те,що він не отримував кредитної картки спростовується інформацією, наданою представником позивача на запит суду 20.06.2017 року, згідно з якою при підписанні анкети-заяви 21.01.2011 року [PERSON] отримав зарплатну картку № 6762466703637478. Надалі відповідач звернувся до банку з метою отримання кредитної картки, та 20.07.2013 року він отримав карту «Універсальна» 55 днів № 5211537442606757, термін дії якої до 09.2016 року. Оскільки 21.01.2011 року клієнт був ідентифікований, повторно підписувати анкету-заяву в момент отримання кредитної картки не було потреби. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 64 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На обґрунтування доводів позовних вимог банком до суду було надано розрахунок суми заборгованості, підписаний представником банку, який судом визнано належним та допустимим доказом та оцінено згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, тому суд доходить висновку, що цей доказ відповідає вимогам процесуального закону і підтверджує обставини, викладені в позовній заяві. З урахуванням викладеного з [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ КБ « Приватбанк» 19866,98 гривень як заборгованості за кредитом та 1600 гривень судових витрат.

Outcome: approved