Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 02 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500913930, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 38950,69 грн., строком до 03 вересня 2018 року. Згідно умов договору [PERSON] зобовязалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту. [PERSON] в період дії кредитного договору не дотримувалася його умов, внаслідок чого, станом на 03 жовтня 2015 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 30472,05 грн. за кредитом, 3250,49 грн. за відсотками, 2274,72 грн. комісія, 3349,18 грн. штраф. На виконання умов Договору Відповідачу була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, однак вимога не виконана. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 39346,44 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі /а.с.25/. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та письмових заперечень проти позову не надала. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500913930, за умовами якого банк надав відповідачу шляхом безготівкового перерахування кредит у сумі 38950,69 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99% річних з датою остаточного повернення кредиту 03 вересня 2018 року для погашення заборгованості за кредитним договором №500332236 від 24 грудня 2012 року. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зазначеному кредитному договорі та в загальних умовах кредитування (рефінансування) фізичних осіб визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобовязань та інші. Зі змісту даного кредитного договору вбачається, що [PERSON] підтвердила своїм особистим підписом, що ознайомилися і згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, а також з графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Відповідно до п. 2 умов вищевказаного кредитного договору банк надав позичальнику Кредит у сумі 38950,69 грн. шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №500332236 від 24 грудня 2012 року. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши на підставі анкети-заяви на отримання кредиту [PERSON] від 02 вересня 2013 року грошові кошти. Відповідно до п. 2.6. кредитного договору порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього Договору та його невідємною частиною. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувалася його умов, внаслідок чого, станом на 03 жовтня 2015 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 39346,44 грн., з яких: 30472,05 грн. заборгованість за кредитом, 3250,49 грн. по відсотках , 2274,72 грн. по комісії, 3349,18 грн. по штрафам, 0 грн. 00 коп. пеня. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Як вбачається з розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, здійсненого позивачем, відповідачу станом на 03 жовтня 2015 року був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 3349,18 грн. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення [PERSON] від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Загальна сума заборгованості за кредитним договором №500913930 від 02 вересня 2013 року складає 39346,44 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2015 року на адресу [PERSON] направлено письмову вимогу про дострокове повернення кредиту /а.с. 17/. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконує, суд знаходить позовні вимоги ПАТ «Альфа- Банк» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved