Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором. В обгрунтування позову покликаються на те, що 14 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 1701/0708/76-011, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 61\~400,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних на строк з 14.07.2008 року по 13.07.2037 рік. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, 14.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1701/0708/76-011-Z-1, нотаріально посвідчений 14.07.2008р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстр. № 2770, відповідно до якого, [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру, за адресою [ADDRESS], що належить іпотекодавцю ([PERSON]) на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстр. № 2766. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 913\~872,95 грн., з яких: тіло кредиту становить 867\~718,88 грн, заборгованість за відсотками становить 46\~154,06 грн. У звязку із невиконанням зобовязань за кредитним договором, позивач просить суд, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1701/0708/76-011 від 17.07.2008 року в сумі 913\~872,95 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору № 1701/0708/76-011-Z-1 від 14.07.2008р., а саме: двокімнатну квартиру, за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON], загальною площею 49,3 кв. м., житловою площею 27,0 кв. м., шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та просить визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, за адресою [ADDRESS], належну [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно наданих суду заперечень відповідача проти позову, у відповідача відсутня прострочена заборгованість по тілу кредиту, а лише за процентами, що вбачається із розрахунку заборгованості. Доцільно врахувати, що відповідач продовжує сплату кредиту після заявленого позову, тому з твердженням та вимогами позивача погодитись неможливо. Із розрахунком заборгованості погодитись неможливо за відсутністю розгорнутих повних відомостей щодо руху коштів і суми заборгованості, також відповідачем не надано відомостей про ціну іпотечної квартири. Крім того, в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-УІІ від 03 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте без згоди власника нерухоме житлове майно відповідача. Квартира, що є предметом іпотеки, та обставини щодо відповідача повністю відповідають вказаним в даному законі критеріям, що підтверджується належними доказами. \~ Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задоволити їх в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, підтримав подані заперечення проти позову, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що АТ «Дельта Банком» не надано доказів переходу права вимоги до нього, як до нового кредитора, а сам відповідач не був повідомлений про заміну кредитора у зобовязаннях. Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який був вибраний позивачем шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, може бути застосований лише в позасудовому порядку, а за рішенням суду може бути лише звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання за АТ «Дельта Банк» права власності на іпотечне майно на підставі рішення суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши наявні в матеріалах справи документи та встановлені обставини, якими обгрунтовується позов, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. 14 Липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 1701/0708/76-011, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 61\~400,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних на строк з 14.07.2008 року по 13.07.2037 рік. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором, 14.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1701/0708/76-011-Z-1, нотаріально посвідчений 14.07.2008р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстр. № 2770, відповідно до якого, [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно двокімнатну квартиру, за адресою [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстр. № 2766. 25.05.2012 Року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно вищевказаного договору купівлі-продажу права вимоги, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1701/0708/76-011 та іпотечним договором № 1701/0708/76-011-Z-1, на підтвердження чого представником позивача були надані відповідні докази, а також відомості про здійснення державної реєстрації відступлення права вимоги за іпотечним договором. [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у сумі 913\~872,95 грн., з яких: тіло кредиту становить 867\~718,88 грн, заборгованість за відсотками становить 46\~154,06 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обовязків. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, установлений договором, кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 589 ЦК України, ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1,3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 11 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково. Згідно п. 10.3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 12 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється за рішенням суду. В силу ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно п. 12.3.1 іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», при цьому, умови даного пункту договору містять відповідне застереження щодо задоволення вимоги банку шляхом набуття у власність предмета іпотеки. Отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і предявлення позову про звернення стягнення є обгрунтованим. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також, Верховним Судом України у Постанові від 11.12.2013р. по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи із положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення. Таким чином, вимоги банку про задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» грунтуються на вимогах чинного законодавства. Умови іпотечного договору містять відповідне застереження, що надає позивачу право набуття права власності на предмет іпотеки. 07 Червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня 2014 року, відповідно до якого, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Верховний Суд України зробив правовий висновок в постанові від 25.03.2015 року у справі № 6-44цс15, про те, що мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта та не може бути підставою для відмови у задоволенні вимоги. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону. Правова позиція висловлена Верховним Судом України також і в Постанові № 6-57цс15 від 27.05.2015р. в якій вказується, що оскільки закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадить конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих, на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає до виконання. Згідно ст. 217 ЦК України суд, який ухвалив рішення може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Із матеріалів справи вбачається, що наявні передбачені законом підстави щодо застосування мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, шляхом зазначення в резолютивній частині рішення, що воно не підлягає виконанню на час дії мораторію. Відповідно ст.ст. 88,89 ЦПК Українни, судовий збір у разі задоволення позовних вимог покладжається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved