Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про вилучення та передачу у заклад Банку предмету застави, а саме автомобіля марки «Nissan», модель: Myrano, 2003 року випуску, тип ТЗ: Легковий універсал-В, №кузова/шасі JN8AZ08W83W224867, реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - Автомобіль), що належить на праві власності [PERSON], із передачею комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу (технічний паспорт). Також позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення на Автомобіль, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКHVAE00000131 від 19 лютого 2008 року в сумі 18812,53 доларів США, що станом на 10.03.2015 року становить 408796,32 грн., шляхом продажу вказаного транспортного засобу Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору вказано [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в процесі цивільно правової реалізації, укладеного 19 лютого 2008 року кредитно-заставного договору №MKHVAA00000131 (далі - Договір) між позивачем та третьою особою, останній зобов»язався передати в заставу Банку належний йому на праві приватної власності Автомобіль. Однак, в порушення вимог вказаного Договору, Автомобіль був відчужений відповідачем, внаслідок чого Банк не може задовольнити свої вимоги як кредитора. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. ст. 526, 527, 530, 590, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України «Про заставу» та ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів реєстрацію обтяжень». У судове засідання представник позивача не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 44). Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Проти ухвалення судом заочного рішення по справі не заперечує. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 50, 51), відповідач в судове засідання повторно не зявився, заяв про відкладення розгляду справу не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа [PERSON] не зважаючи на належне сповіщення про день та час розгляду справи (а.с. 47), у судове засідання також повторно не з»явився, причину неявки суд не повідомив. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі кредитно-заставного договору №MKHVAA00000131 19.02.2008 року (а.с. 14-17), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) надав [PERSON] кредит у розмірі 43106,74 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів в строки, що відповідає дії Договору. [PERSON] в забезпечення виконання умов Договору передав в заставу Банку належний йому на праві приватної власності Автомобіль (п. 7.4 Договору). [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23 грудня 2014 року №45948278 вбачається, що на Автомобіль накладено арешт (а.с. 18-20). Поряд з цим, згідно даних облікової картки приватного ТЗ, від 19.06.2014 року, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 21), власником Автомобілю є [PERSON]. Як зазначено частині першій ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За визначенням, яке наведене у ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 17 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Поряд з цим, згідно з вимогами частини першої статті 20 вищевказаного Закону, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Положеннями частини першої ст. 23 вказаного вище Закону визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. При вирішення позовної вимоги Банку щодо звернення стягнення на предмет застави, то суд констатує наступне. Відповідно до частин першої та другої ст. 590 Цивільного кодексу України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 Цивільного кодексу України встановлено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом, порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Умовами укладеного сторонами договору застави (а.с. 14-17), передбачене звернення стягнення на предмет застави, зокрема, шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем. З урахуванням наведеного позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль шляхом продажу автомобіля позивачем іншій особі підлягає також задоволенню. Судові витрати по справі у сумі 3654 грн. (судовий збір, а.с. 1) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved