Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача в справі у своїй позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 листопада 2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10600 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що відповідачка [PERSON] своєчасно не сплатила суму кредиту, відсотки за його користування, та інші витрати відповідно до умов договору, станом на 07 лютого 2016 року виникла заборгованість в сумі 21843 гривні 96 копійок яка складається з наступного: - 9365, 98 грн. заборгованість за кредитом; - 10299,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 900 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1028,28 грн. - штраф (процентна складова). Тому він просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 21843 гривні 96 копійок та судові витрати в сумі 1378 гривень 00 копійок. Представник позивача, належним чином повідомлений судом про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, заздалегідь надавши суду заяву у якій просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та розглядати справу у її відсутність без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, \~надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2009 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», назва якого, згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року, була змінена на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 24) та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачці кредит в розмірі 4000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі - Умов та правил), а також Тарифами складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 09 листопада 2009 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачці у справі кредит у розмірі 4000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В порушення умов вказаного кредитного договору відповідачка [PERSON] вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 07 лютого 2016 року в загальному розмірі 21843 гривні 96 копійок. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору. Як вбачається із матеріалів справи, реалізуючи своє право, передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості за кредитним договором до [PERSON] звернулось до суду 17 лютого 2016 року. Відповідачкою [PERSON] заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 09 листопада 2009 року, а саме: п. 5.2-5.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Договір пролонговано згідно з положеннями п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг й станом на час розгляду справи в суді він є діючим, що свідчить про те, що строк погашення кредиту в повному обсязі не настав. Разом з тим, [PERSON], продовжуючи користуватися кредитною карткою, перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування ним, починаючи з 25 грудня 2009 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-11 ). Тобто саме в цей день позивач довідався про порушення свого права щодо вчасного одержання платежів від відповідачки з погашення кредиту та процентів за його користування й саме з цієї дати почався перебіг позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Оскільки позивач, як вже зазначалося, до суду з позовом звернувся 17.02.2016 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявляв, в той час як відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Обговорюючи питання про розподіл судових витрат на підставі\~ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, то судові витрати\~\~по сплаті судового збору понесені ним при подачі позову (а.с. 1) відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed