Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - Банк) 22 травня 2014 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 2 липня 2007 між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 1920 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 2 липня 2008 року. Так як відповідач неналежним чином виконував зобов'язання по поверненню кредитних коштів, то, станом на 19 березня 2014 року, по кредитному договору утворилася заборгованість в загальному розмірі 25107 грн. 76 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1720 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом -10442 грн. 58 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 517 грн. 44 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 10755 грн. 94 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1171 грн. 80 коп. Банк просив суд стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість по кредитному договору в зазначеному розмірі та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не прибув, однак надав суду заяву, в якій просив до спірних правовідносин застосувати позовну давність та з цих підстав відмовити позивачу в задоволенні позову . Справу просив розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши надані докази та матеріали справи, прийшов до наступного: Судом встановлено, що 2 липня 2007 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 1920 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 2 липня 2008 року. Факт отримання кредитних коштів, сторонами не оспорюється. Кредитний договір складається із заяви позичальника, з якої вбачається, що [PERSON] для виконання зобов'язань банк відкрив рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів, спрямовах на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які особисто підписані позичальником. Разом з тим, у заяві відповідача сторони погодили порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у 217 грн. 78 коп. в період з 5 по 10 число кожного місяця. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнє виконання зобов'язань за договором відповідачем здійснено 24 червня 2008 року. З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду з позовом 22 травня 2014 року. 1 липня 2014 року відповідачем була подана до суду заява про застосування судом строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з цієї підстави. Зазначеними умовами договору, що обумовлені сторонами у заяві відповідача, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням 217 грн. 78 коп. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом, згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - штраф. відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, в даному випадку позовна давність до вимог про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вже зазначалося вище, останній платіж відповідачем було здійснено 24 червня 2008 року. Перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій відповідача про визнання свого боргу не переривався. Між сторонами, відповідно до заяви позичальника та п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт»), був встановлений строк позовної давності тривалістю 5 років. Так як позивач звернувся до суду з позовом через 6 років з часу здійснення відповідачем останнього платежу у червні 2008 року, суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності, щодо сплати кредиту та процентів за його користування. Будь-яких поважних причин пропуску позовної давності позивачем в позовній заяві не зазначено, а суд, з встановлених в судовому засіданні обставин таких причин не вбачає (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Також, позивач просив стягнути з відповідача: штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 1171 грн. 80 коп. (процентна складова) згідно п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт»), відповідно до якого, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості, а також пеню в сумі 10 755 грн. 94 коп. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 517 грн. 44 коп. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 2 ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік). Крім того, відповідно до п. 5.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт»), нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed