Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 51676грн. 31коп. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Свої вимоги в позовній заяві позивач мотивував тим, що 7 липня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір №14к-436 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 10000грн. на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності, зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами 32,99 відсотка річних, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 7 липня 2012 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому договором. Позичальник - відповідач перестав сплачувати чергові платежі, в звязку з чим позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 7 липня 2011 року, рішенням суду від 10 грудня 2012 року позов задоволений, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] заборгованість на загальну суму 16270грн. 93коп. станом на 26 липня 2012 року. Борг за цим рішенням погашено на думку позивача в травні 2014 року, тому позивач просить стягнути за період з 26 липня 2012 року по 4 червня 2014 року заборгованість на загальну суму 51676грн. 31коп., яка складається з простроченої заборгованості (несанкціонованій) в сумі 330грн., відсотків по простроченій заборгованості (несанкціонованій) в сумі 30772грн. 30коп. та пені в сумі 20574грн. 01коп., а також судові витрати. (а.с.67-70) В судовому засіданні представник відповідача з позовними вимогами не погодився, просив в позові відмовити, вважає, що заборгованість відповідачем сплачена в повному обсязі за рішенням суду від 10 грудня 2012 року, сплачена в листопаді 2013 року. Про наявність іншої заборгованості позивач відповідача не повідомляв. Враховуючи, що позивач по справі надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача, суд розглядає справу за відсутністю позивача по наявним доказам. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В судовому засідання встановлено, що 7 липня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір №14к-436 про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 10000грн. на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності, зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами 32,99 відсотка річних, які відповідач зобов'язався повернути в строк до 7 липня 2012 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому договором (а.с.13-15). Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 10 грудня 2012 року позов задоволений, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] заборгованість на загальну суму 16270грн. 93коп. станом на 26 липня 2012 року (а.с.45-48). Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Тобто вищезазначеними нормами передбачений обовязок відповідача повернути кредит позивачу в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені. Відповідно до наданих відповідачем документів квитанцій та постанови державного виконавця заборгованість за рішенням суду від 10 грудня 2012 року повністю погашена в листопаді 2013 року (а.с.81-82). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищевказаних норм позивач не надав жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України щодо підтвердження своїх вимог щодо розміру заборгованості. Так в позовних вимогах відсутні відомості щодо детального розпису загальної заборгованості; необґрунтовані строки нарахування чому по червень 2014 року, коли рішення суду виконане в листопаді 2013 року, тобто ця обставина взагалі не врахована під час розрахунку; відсутня інформація які суми на які рахунки зараховувалися під час погашення заборгованості за рішенням суду; відсутність у наданому розрахунку повної вартості заборгованості з проведенням розрахунку поверхово та не зрозуміло для відповідача; надання такого неповного розрахунку лише в жовтні 2016 року (а.с.185-191). Наявність цих обставин свідчить про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача [PERSON]. Такого самого висновку про необхідність наявності переліченої вище інформації дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ України в своїй ухвалі від 22 жовтня 2014 року по справі № 6-26251св14. За таких обставин суд вважає позов не підлягаючим задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed