Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно укладеного договору б/н від 9.06.2011р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банку керувався п.2.1.12.3, п.2.1.12.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 договору. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 105566,88 грн., яка складається з наступного: 11076,67 грн. - заборгованість за кредитом, 94490,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку просив стягнути з нього в судовому порядку. Позивач про час і місце судового розгляду оповіщений належним чином, його представник в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав відзив на позов, в якому зробив заяву про застосування позовної давності. На підставі наведеного просив відмовити в задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач зазначив, що згідно з довідкою про видачу кредитних карт клієнта видані за договором б/н від 9.06.2011 року, карта [NUMBER] була надана клієнту зі строком дії до 01.2017 року. Позивач же звернувся з позовом до відповідача 29.12.2017 року до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму заперечені, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при звернені до суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 9 червня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір б/н від 9.06.2011р., згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Під договором приєднання частина 1 ст.634 ЦК України розуміє договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд вважає, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, що підтверджується підписанням ним заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, тобто уклали договір приєднання (а.с.8, 10-33). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором. В підтвердження суми заборгованості по кредиту позивачем наданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 9.06.2011р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], яка станом на 31.10.2017р. становить 105566,88 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 11076,67 грн., заборгованості за процентами - 94490,21 грн., в тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість - 561,03 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 93929,18 грн. (а.с.6 зворотній бік аркуша). Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися о суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює тривалість загальної позовної давності у три роки. Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До винесення судом рішення відповідачем зроблено заяву про застосування судом позовної давності. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення кого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором та випискою по карті за період з 13.05.2013р. по 31.10.2017р. останній платіж по на погашення кредиту відповідачем було здійснено 25.07.2014р., позивач звернувся до суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 11.01.2018р., отже з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.256, 257, 259, 264, 267, 526, 530, 1054 ЦК України, Ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: dismissed