Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON].), в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2009 року у розмірі 25701,20 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.03.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № б/н від 17.03.2009 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 17.09.2017 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 25701,20 грн., а саме: 4232,73 грн. - тіло кредиту; 13077,57 грн. - відсотки за користування кредитом; 6690,84 - пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1200,06 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 17.03.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 17.09.2017 року склалась заборгованість: 25701,20 грн., а саме: 4232,73 грн. - тіло кредиту; 13077,57 грн. - відсотки за користування кредитом; 6690,84 - пеня. В зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1200,06 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами, пенею та комісією є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до п. 2.1.6.14. Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню та штраф. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постановах від 21.10.2015 № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 р. № 347/1910/15-ц. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в розмірі 1 200,06 грн.). Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial