Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до умов договору від 17 березня 2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник порушила умови договору, у звязку з чим станом на 31 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 18415грн. 81 коп., а саме: 2467 грн. 26 коп. заборгованість за кредитом; 12299 грн. 98 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2295 грн. 44 коп. заборгованість по пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 853 грн. 13 коп. штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви (а.с.55-57). В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала того, що отримувала в банку кредит, користувалася кредитним коштами, вона погашала заборгованість по кредиту, тому не погоджується з розміром заборгованості, нарахованою позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки відповідача ніхто з умовами кредитування не ознайомлював, вона отримала кредитну картку разом з карткою на отримання соціальних виплат, відбувалося автоматичне погашення заборгованості, тому не погоджується з розрахунком заборгованості, зокрема з нарахованими відсотками, оскільки такий розрахунок не відповідає умовам договору. Суд, вислухавши пояснення відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості щомісяця. Погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с.7-8). При цьому суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що відповідача не ознайомлювали з умовами кредитування, оскільки вона підписала, як заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, так і довідку про умови кредитування, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, умови погашення заборгованості, відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості. У звязку з чим суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача на 31 березня 2016 року становить 2467 грн. 26 коп. при цьому суд не погоджуються з розрахунком заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 12299 грн. 98 коп. (а.с.58-59), оскільки такий розрахунок не відповідає умовам договору, а також виписці по кредитній картці за період з 20 вересня 2010 року до 20 жовтня 2016 року, згідно з якою сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 3041 грн. 71 коп. (а.с.117-123). Тому обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами в сумі 3041 грн. 71 коп. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня в розмірі базової процентної ставки по договору, яка нараховується кожний день прострочки кредиту та пеня у розмірі 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, яка нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або відсотках на 5 та більше днів під час виникнення прострочки на суму більше ніж 50 грн. (а.с.8). Так за несвоєчасне погашення заборгованості позивачем нарахована пеня в розмірі 2295 грн. 44 коп. Стягнення нарахованої пені суд вважає обґрунтованим, оскільки відповідач допустила несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.58-59) та не заперечувала сама відповідач у судовому засіданні. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту, відсотках та пені. Також Умовами та правилами кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору (п.2.1.1.7.6) передбачено, що при порушені Клієнтом строків платежу за будь-яким грошовим зобовязанням, передбачених Договором більше ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії (а.с.9-32). Згідно з розрахунком позивача штраф складає: 500 грн. фіксована складова та 853 грн. 13 коп. процентна складова. Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial