Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулось з позовом до [PERSON], в якому просить виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою м. Олександрія, вул. Полтавська, буд. 102. Позовні вимоги мотивовані тим, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KGALGK01582004, укладеним 19.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], 19.02.2007 року сторони уклали договір іпотеки № KGALGK01582004, згідно якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок, розташований за адресою м. Олександрія, вул. Полтавська, буд. 102. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.11.2013 року звернуто стягнення на вказаний жилий будинок в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору.Оскільки у позасудовому порядку мешканці не звільняють будинок, вимушені звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Посилаючись на те, що у будинку за адресою м. Олександрія, вул. Полтавська, 102 зареєстрований лише [PERSON], просив судовим рішенням виселити саме його. Також пояснив, що дійсно у довіреності від 10 березня 2010 року, виданої «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», відповідно якої вказана юридична установа уповноважила ПАТ КБ «Приватбанк» діяти в якості її довіреної особи в усіх судах та користуватись будь-якими правами позивача, дійсно було допущено описку у коді ЄДРПОУ ПАТ КБ «ПриватБанк», але іншої юридичної особи з такою назвою в Україні не існує, тому доводи відповідача зазначені у запереченнях на позов просив до уваги не приймати. Відповідач в судове засідання не з»явився, надіслав до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] Фроімовичембуло укладено кредитний договір № KGALGK01582004, за умовами якого банк надав позичальнику готівкою через касу споживчий кредит у розмірі 35\~000,00 доларів США на купівлю житлового будинку (п. 7.1. договору). (а.с. 6-8) Належне та своєчасне виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором забезпечувалось іпотечним договором, укладеним 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] № KGALGK01582004, згідно з яким останній передав в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок, який знаходиться по вул. Полтавська, 102 в м. Олександрії Кіровоградської області. (а.с. 9-12) Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.11.2013 року звернуто стягнення на жилий будинок, що розташований за адресою м. Олександрія Кіровоградської області, вул. Полтавська, 102, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. 15.06.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» на ім»я [PERSON], за всіма відомими адресами було надіслано вимогу про добровільне звільнення ним та всіма зареєстрованими особами житлового будинку № 102 в м.Олександрія по вул. Полтавська (а.с. 15-16). Зі змісту договору купівлі-продажу житлового будинку № 102 в м. Олександрія по вул. Полтавська, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (п. 4) вбачається , що вказаний житловий будинок було придбано за рахунок кредитних коштів, отриманих в ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 155). Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна , станом на 16.06.2017 року, іпотекодержателем будинку № 102 в м. Олександрія Кіровоградської області по вул. Полтавська є «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», підставою виникнення іпотеки зазначено договір купівлі-продажу (відступлення ) прав вимоги за договором про іпотечні кредити, реєстровий номер 351, 352, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]В (а.с. 139-142). 10 березня 2010 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» було видано довіреність, відповідно до якої вказана юридична установа уповноважила ПАТ КБ «Приватбанк» діяти в якості її довіреної особи в усіх судах та користуватись будь-якими правами позивача (а.с. 67-69). Відповідно довідки, наданої Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 07.10.2016 року, [PERSON] зареєстрований [INFO] в м. Олександрія по вул. Полтавська (а.с. 34). Відповідно довідок Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради від 06.03.2017 року, інформація щодо реєстрації або зняття з реєстрації громадянок [PERSON] та [PERSON] у вказаній установі відсутня (а.с. 110, 111). Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення\~статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма\~статті 109 ЖК УРСР. За змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Саме до цього зводиться висновок Верховного Суду України щодо застосування\~статті 109 ЖК УРСР\~та положень\~Закону України «Про іпотеку», викладений у постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), який згідно зі\~статтею 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі № 6-2947цс15 від 03.02.2016 року , за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 1322 ЖК УРСР. Під час перегляду рішень попередніх інстанцій у даній справі Верховний Суд України, дійшов висновку, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини другої статті 39 цього Закону таке рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи, що в судовому засіданні на підставі наявних у матеріалах справи документів, судом було встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою м. Олександрія, вул. Полтавська, буд. 102, був придбаний відповідачем за кредитні кошти, у ньому фактично зареєстрований [PERSON] та на підставі рішення суду в рахунок погашення заборгованості на вказаний будинок було звернуто стягнення шляхом його продажу, суд дійшов висновку про необхідність позовні вимоги щодо виселення [PERSON] з вказаного будинку задовольнити. Разом з тим, підстав для задоволення позовних вимог щодо виселення з будинку інших осіб, які в ньому зареєстровані та/або проживають, суд не вбачає, оскільки застосованими судом засобами належних доказів, які б підтверджували вказані обставини не здобуто, представником позивача не надано, а навпаки обов»язок доказування вказаних обставин перекладено на суд. Так, довідку, надану відділом УДМС у Кіровоградській області про те, що у будинку № 102 по вул. Полтавська в м. Олександрія зареєстрована [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки інформація, зазначена у ній, актуальна станом на 04 квітня 2016 року та спростовується інформацією наданою Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради. Також суд не приймає до уваги копію довідки квартального комітету № 2 (а.с. 93), оскільки дата її видачі взагалі відсутня та станом на яку дату інформація, зазначена у ній, достовірна, взагалі невідомо. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача, зазначені у запереченнях, про відсутність повноважень у ПАТ КБ «Приватбанк» на пред»явлення до нього позовних вимог, оскільки вони спростовуються довіреністю від 10 березня 2010 року виданою «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», відповідно якої, вказана юридична установа уповноважила ПАТ КБ «Приватбанк» діяти в якості її довіреної особи в усіх судах та користуватись будь-якими правами позивача. А наявна у ній описка у коді ЄДРПОУ ПАТ КБ «ПриватБанк», не зупиняє її дію. Крім того, іншої юридичної особи з такою назвою та ідентифікаційними даними в Україні не існує. Рішення суду на час дії Закону України від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в частині виселення [PERSON] із будинку виконанню не підлягає. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі суд покладає на рахунок відповідача.

Outcome: partial