Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 16.11.2017 р. звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.06.2011 року в розмірі 11 990 грн. 84 коп. та 1 600 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24.06.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач в свою чергу порушив зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що станом на 19.10.2017 року становить 11 990 грн. 84 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при подачі позовної заяви представником Ткач Я.О. подано клопотання, в якому просить розглядати справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 01.02.2018 року від представника позивача Чепіги Д.О. надійшло клопотання, у якому просить проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження у відповідності до ч.1 ст. 276 ЦПК України. Згідно із ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.1 ст. 276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститись у ній. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Сихівського районного суду м. Львова із позовною заявою 16.11.2017 року. Ухвалою від 11.12.2017 року провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відкрито та призначено до судового розгляду. З врахуванням положень ст. 277 ЦПК України, суд приходить до переконань, що у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження слід відмовити, оскільки питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі, а не на стадії розгляду справи по суті. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів,належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.06.2011 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У відповідності до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разу невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 19.10.2017 року заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 11 990 грн. 84 коп., з яких: 3 002, 19 грн. - тіло кредиту; 3 952,59 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 3 988,88 грн. - нарахована пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 547,18 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає розрахунок позивача як належний та допустимий доказ. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.06.2011 року в розмірі 11 990,84 грн. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 600 грн.

Outcome: approved