Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 20.12.2012 між ним та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримала кредит в розмірі 13847,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Свої зобов`язання [PERSON] належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 09.02.2017 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 21570,25 грн., яка складається з наступного: 7613,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3764,03 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 8527,40 грн. пеня за прострочене зобов`язання. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 21570,25 грн. за кредитним договором № б/н від 20.12.2012, а також судовий збір у розмірі 1600 грн. У позовній заяві позивач вказав на те, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності його представника і не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин; не подала відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 21.10.2009 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 5). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Обгрунтовуючи позовну заяву позивач посилався на те, що 20.12.2012 між ним та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримала кредит в розмірі 13847,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Свої зобов`язання [PERSON] належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 09.02.2017 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 21570,25 грн., яка складається з наступного: 7613,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3764,03 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 8527,40 грн. пеня за прострочене зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Частинами 1-3 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 20.12.2012 між ним [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Оскільки відсутні докази того, що 20.12.2012 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, а таким чином не надано доказів на обґрунтування позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за Генеральною угодою у розмірі 21570,25 грн., суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed