Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 37673грн. 56коп. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Свої вимоги в позовній заяві позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26 січня 2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3100грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Позивач посилається, що відповідачка не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором порушила норми законодавства та умови договору, у зв'язку з чим за нею виникла заборгованість у сумі 37673грн.56коп. яка складається з: 2888грн. 24коп. - заборгованість за кредитом, 29115грн. 15коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг 500грн. - штраф (фіксована частина); 1770грн. 17коп. - штраф (процентна складова), тому позивач просить стягнути заборгованість на вказану вище суму, а також судові витрати. (а.с.2,3) В судовому засіданні відповідачка та її представник з позовними вимогами не погодилися, просили в позові відмовити, вважає, що заборгованість відповідачкою сплачена, інша заборгованість, вказана в позові не доведена доказами, розрахунки надані позивачем суперечливі та не зрозумілі. Враховуючи, що позивач по справі надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача, суд розглядає справу за відсутністю позивача по наявним доказам. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В судовому засідання встановлено, що 26 січня 2011 року між позивачем Банком та відповідачем було укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Банку, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Тобто вищезазначеними нормами передбачений обовязок відповідача повернути кредит позивачу в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені та штрафів Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вищевказаних норм позивач не надав жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України щодо підтвердження своїх вимог щодо розміру заборгованості. Так в матеріалах, що надані суду не міститься ні дати отримання відповідачкою кредиту, ані належних доказів його отримання. Позивач не надав суду докази отримання відповідачкою основної кредиторської заборгованості в сумі 3100грн.; не надано розрахунки за період з 26 січня 2011 року по 10 вересня 2012 року. Розрахунок заборгованості за договором, що надається до позовної заяви та виписка з основної карти, що додається до письмових пояснень до суду відрізняються у сумі заборгованості та в датах здійснення операцій, так сума боргу за позовом складає: 37673грн. 56коп. (а.с.3, зворотня сторона, 5), а вже за розрахунком по основній картці 49621грн. 89коп. чи 46875грн. 89коп. (а.с.67). Крім того, з розрахунку вбачається, що кредитор неодноразово змінював процентну ставку за користування кредитом у сторону збільшення. Доказів погодження з позичальником зміни процентів за користування кредитом позивачем не надано. Згідно ст.1056 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. [PERSON] договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Позивачем не підтверджено доказами дотримання вимог чинного законодавства при застосуванні змін процентної ставки за користування кредитом, а також пені. Отже вимоги позивача по процентам та пені є нікчемними. Позивач посилається на [PERSON] та правила надання банківських послуг, що затвердженні наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256, та вказує, що відповідачка ознайомилась з цими умовами та правилами на інтернет-сайті чим підтверджує, що в письмовому вигляді відповідачці умови та правила кредитування для ознайомлення не надавалися. Крім того, надані позивачем [PERSON] та правила надання банківських послуг не містять вказівок про зобов'язання конкретної особи. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідачки 3400грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг в розмірі 500грн. - штраф (фіксована частина) та 1770грн. 17коп. - штраф (процентна складова). Тобто за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. Статтею 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» установлено граничний розмір пені: розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Із розрахунку вбачається що банк застосовує 1 відсоток від суми боргу за кожен день прострочення платежу. Станом на 2012 рік облікова ставка НБУ складала 7,5 відсотків річних, відповідно пеня має бути застосована в розмірі не більше ніж 0,041 відсотка за кожен день прострочення платежу. Також неправомірно застосовані розрахунки пені й по наступним рокам. Якщо вірити наданому позивачем розрахунку, то безпосередньо позивачкою в користування були отримані кошти лише в розмірі 3800грн. за період з 17 вересня 2012 року по 27 лютого 2013 року, та повернуто позивачу 2696грн. Фактичний борг складає 1104 грн. Всі інші нарахування, які додані до суду не передбачені ні умовами ні тарифами, що додані до суду. [PERSON] та тарифи є невід'ємними частинами договору. Так, з основної картки та розрахунку наданих позивачем вбачається: регулярне списання з карткового рахунку у сумі 10грн., що не передбачено жодним документом, списання в розмірі 10грн., як частина страхової премії по договору від 17 вересня 2012 року, але цей договір до матеріалів справи не додано, відсоток списується за користування кредитним лімітом інколи в розмірі 3 відсотків; інколи - 2,5 відсотків; а інколи - відсоток не визначений. Умовами кредитування ці стягнення не передбачені. Позивач зазначає, що кінцевий строк погашення кредиту є дата строку дії картки. Отже штрафи за прострочення кредиту мають наступати лише після спливу кінцевого прострочення кредиту. Зазначення про термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяці наступного за звітним не вносить ясності, який місяць для боржника визначено звітним. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір має бути розумним та справедливим. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Параграфом 1 регулюються відносини позики, де частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, законодавець зазначає необхідність підтвердження передачі коштів саме письмовим фінансовим документом, а також можливість такого підтвердження розпискою. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач посилається, на те, що кінцевим терміном повернення кредиту відповідає строку дії картки, та не надає докази кінцевого строку повернення кредиту. Згідно абзацу 2 ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У позовній заяві позивач посилається на кредитний договір б/н від 26 січня 2011 року, а до письмових пояснень у справі надає довідку без номеру, без дати та без підпису уповноваженої особи юридичної особи, в якій зазначає про те, що між позивачем та відповідачкою був укладений підписаний (навіть не укладений) кредитний договір № б/н від 10 вересня 2012 року, за яким були надані кредитні картки - докази підписання таких договорів до суду позивачем не надано. Отже позовні вимоги позивача є безпідставними, необгрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами і тому не можуть бути задоволені. Такого самого висновку про необхідність наявності переліченої вище інформації щодо кредитної заборгованості дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ України в своїй ухвалі від 22 жовтня 2014 року по справі № 6-26251св14. За таких обставин суд вважає позов не підлягаючим задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed