Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (далі позивач, банк, ПАТ «Банк національний кредит») звернулося до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому вказало, що між ПАТ «Банк національний кредит» та [PERSON] Чоло Ашоєвичем було укладено Договір банківського вкладу «Стандартний» № 108577-ДР-01 (далі - Депозитний договір), відповідно до якого відповідачем внесено 110000,00 Євро на строк з 20.11.2013 року по до 22.11.2014 року під 8,5 процентів річних. За змістом п.п. 3.5., 3.7. Депозитного договору, вкладник має право звернутись з проханням про дострокове розірвання Депозитного договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. У випадку розірвання цього Договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1,0 процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. Пізніше між банком та вкладником біло укладено Договір про внесення змін до Договору банківського вкладу «Стандартний» № 108577-ДР-01 від 20.11.2013 року, яким змінено п. 2.2. Договору, а саме, строк дії Договору продовжено до 23.05.2015 року включно, а також п. 2.3. Договору, а саме, з 22.11.2014 по 22.05.2015 змінено процентну ставку за користування депозитом на рівні 7,5 процентів річних. В подальшому між банком та вкладником було укладено Договір про внесення змін до Договору банківського вкладу «Стандартний» № 108577-ДР-01 від 20.11.2013, відповідно до якого сторони виклали пункт 3.7. Депозитного договору в редакції, що у випадку розірвання цього Договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються із розрахунку 7,5 процентів річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку». У звязку з подачею відповідачем до банку заяви про дострокове розірвання Депозитного договору, 06.02.2015 року даний Депозитний договір було достроково розірвано з ініціативи вкладника і останньому було повернуто 110 000,00 Євро суми банківського вкладу та 10 343,52 Євро процентів (з урахуванням утриманого податку) за період з 20.11.2013 по 21.11.2014 року за процентною ставкою 8,5 процентів річних та за період з 22.11.2014 по 05.02.2015 року за процентною ставкою 7,5 процентів річних. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 № 358 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (тут та надалі за текстом - Фонд) 05.06.2015 року прийнято рішення № 114 про запровадження з 08.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит». Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» призначено начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] Тимчасовому адміністратору було делеговано Фондом всі повноваження, передбачені розділом VII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на здійснення тимчасової адміністрації. На підставі Рішення виконавчої дирекції Фонду № 126 від 03.07.2015 року та наказу Фонду №208 від 03.08.2015 року, [PERSON], відсторонено від здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк національний кредит» і призначено нового тимчасового адміністратора - провідного професіонала з питань неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - [PERSON] За приписами ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобовязаний забезпечити збереження активів та документації банку. У відповідності до вимог ч. 2 цієї статті, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобовязаний забезпечити перевірку правочинів (у т. ч. договорів) вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т. ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті. У відповідності до вимог п. 1. ч. 3 зазначеної статті, правочини, (у т. ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк відмовився від власних майнових вимог. На виконання вимог ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону, [PERSON], 11.06.2015 року видано наказ № 39 по ПАТ «Банк національний кредит» «Про перевірку договорів у ПАТ «Банк національний кредит», на виконання якого було призначено з числа працівників Банку комісію. На підставі звіту комісії про перевірку договорів у ПАТ «Банк національний кредит» станом на 04.08.2015 року виявлено, що з 01.01.2015 по 08.06.2015 року в банку було прийнято ряд рішень щодо дострокового розірвання депозитних договорів без перерахування відсотків за зниженою процентною ставкою, всупереч умовам депозитних договорів укладених в банку, та укладено з певними вкладниками відповідні додаткові угоди до депозитних договорів, які не передбачали при достроковому розірванні депозитного договору за ініціативою вкладника нарахування відсотків за користування Банком депозитним вкладом за зниженою процентною ставкою. Також, на виконання зазначеного наказу № 39 «Про перевірку договорів у ПАТ «Банк національний кредит» від 11.06.2015 року та вказаного Звіту [PERSON], було видане розпорядження № 22 від 17.08.2015 року, яким зобовязано повідомити про факт виявлення нікчемних правочинів сторони, які укладали дані правочини, зокрема і вкладника [PERSON] На виконання зазначеного розпорядження [PERSON], було надіслане повідомлення від 28.09.2015 року за вих № 09-15/1 про виявлення нікчемного правочину та вимогу повернути кошти, про що свідчить реєстр відправлення кореспонденції ПАТ «Банк національний кредит» від 01.10.2015 року. 19.11.2015 року [PERSON], було повторно надіслане повідомлення від 13.11.2015 за вих. № 04-08/2144 про виявлення нікчемного правочину та вимогу повернути кошти, про що свідчить опис поштового вкладення із поштовим штемпелем та ідентифікатором міжнародного поштового відправлення 0101905860810, а також поштова квитанція з ідентифікатором міжнародного поштового відправлення 0101905860810. Однак, не зважаючи на отримання відповідачем повідомлень, він ігнорує законні вимоги банку, грошові кошти не повернув. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором банківського вкладу № 108577- ДР-01 від 20.11.2013 року вкладника [PERSON], загальна сума коштів, які банк надлишково сплатив останньому складає 9 103,97 Євро. Ця сума являє собою різницю між виплаченою банком вкладнику 10343,52 Євро процентів за період з 20.11.2013 по 21.11.2014 року за процентною ставкою 8,5 процентів річних та за період з 22.11.2014 по 05.02.2015 року за процентною ставкою 7,5 процентів річних, тобто без застосування зниженої процентної ставки та сумою 1230,55 Євро, яка підлягала сплаті вкладнику за зниженою процентною ставкою 1 процент річних. Оскільки повторне повідомлення про виявлення нікчемного правочину та вимога повернути зазначену суму коштів [PERSON], відправлено цінним листом 19.11.2015 року, враховуючи час пересилки даного листа, банк вважає, що обовязок у відповідача повернути суму коштів виник з 01.12.2015 року. Крім того, сума процентів за користування чужими грошовими на підставі ст. 536 ЦК України коштами розрахована Банком за період з 01.12.2015 по 24.09.2018 року із розрахунку встановленого НБУ розміру облікової ставки на відповідний період та складає 4 030,80 Євро. Сума нарахованих 3% річних згідно ст. 625 ЦК України визначена із суми 9 103,97 Євро на протязі часу з 10.12.2015 по 24.09.2018 року та складає 762,49 Євро. Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача 13 897,26 Євро, з яких 9 103,97 Євро - сума надлишково сплачених процентів за договором банківського вкладу «Стандартний» № 108577-ДР-01 від 20.11.2013, 4 030,80 Євро плати за користування чужими коштами та 762,49 Євро - три відсотка річних за прострочення зобовязання. Також банк просив стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 6876,82 грн., та 420 грн., витрат на публікацію оголошення про виклик відповідача до суду. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 29.08.2018 року скасовано заочне рішення у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.09.2018 року. Ухвалою суду від 13.09.2018 року підготовче судове засідання відкладено на 04.10.2018 року у звязку із неявкою у засідання представника позивача. 04.10.2018 року, суд, провівши підготовчі дії для призначення справи до розгляду, також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу встановив строк для подання відповіді на відзив, після чого судом ухвалено про закриття підготовчого судового засідання та призначено справу для розгляду по суті на 12.11.2018 року. У судовому засіданні 12.11.2018 року було оголошено перерву до 13.11.2018 року. У судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримав, просив їх задовольнити із вказаних у заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, у відзиві на позов вказав, що позивачем було порушено вимоги ч.ч. 4 та 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що позбавляє його права звертатись до суду з даним позовом. Аналіз вказаних положень Закону вказує на те, що у кредитора обов'язок повернути банку майно (кошти), отримані за нікчемним договором, виникає після отримання повідомлення Фонду про нікчемність такого правочину на підставах, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про нікчемність договору про внесення змін від 20.01.2015р., до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013р. Наявний в матеріалах справи лист ПАТ «Банк національний кредит» від 28.09.2015р. вих. №09-15/1 «Щодо встановлення факту нікчемності правочину» не містить відомостей про договір про внесення змін від 20.01.2015р. до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013р., так як між сторонами було укладено два окремі договори про внесення змін до договору банківського вкладу - договір від 20.11.2014р. та від 20.01.2015р. Окрім того 04.10.2018 року позивачем разом із заявою про збільшення позовних вимог було надано копію листа ПАТ «Банк національний кредит» від 18.11.2015 року №04-08/2144\~«Щодо встановлення\~факту нікчемності\~правочину»,\~в якому\~вказується про\~нікчемність договору\~про внесення\~змін від\~20.01.2015 року до\~договору банківського\~вкладу «Стандартний»\~№108577-ДР-01\~від 20.11.2013 року, який відповідач не отримував. Оскільки відповідач не отримав листа ПАТ «Банк національний кредит» від 18.11.2015 року №04-08/2144\~«Щодо встановлення\~факту нікчемності\~правочину»,\~вказане свідчить\~про відсутність\~у відповідача\~обов'язку\~повертати кошти,\~отримані за\~договором про\~внесення змін\~від 20.01.2015 року до\~договору банківського\~вкладу «Стандартний»\~№108577-ДР-01\~від 20.11.2013 року. Крім того відповідач вказав, що зміст наявних в матеріалах справи договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013 року та договору від 20.11.2014 року про внесення змін до договору банківського вкладу вказує на те, що сторонами було погоджено два окремі строки розміщення банківського вкладу: з 20.11.2013 року по\~22.11.2014 року;\~з 22.11.2014 року по\~23.05.2015 року. А тому вирішуючи питання про дотримання відповідачем своїх зобов'язань в частині строку розміщення вкладу та наявності підстав для застосування зниженої відсоткової ставки відповідно до пункту 3.7 договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013 року, слід враховувати, протягом якого із зазначених вище строків розміщення вкладу мало місце порушення зобов'язань з боку відповідача в частині дострокового повернення вкладу. Відповідач вказує, що навіть якщо погодитись з доводами позивача про нікчемність договору про внесення змін від 20.01.2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013 року, перерахунок відсотків за зниженою ставкою 1% річних можливий лише за період з 22.11.2014 по 06.02.2015 року, оскільки саме протягом вказаного строку розміщення вкладу і мало місце дострокове розірвання договору банківського вкладу. Крім цього, відповідач у відзиві заявив клопотання про стягнення з позивача 5000 грн., витрат на правничу допомогу у разі відмови у позові. До відзиву у встановленому порядку додано копії його надіслання позивачеві. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 20.11.2013 року між ПАТ «Банк національний кредит» як банком та [PERSON] Чоло Ашоєвичем як вкладником було укладено Договір банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 (а.с. 5-7). Відповідно до п. 2.1. Депозитного договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок №26359001/2635.1.070676.001, а вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 110000,00 Євро на умовах цього договору. Пунктом 2.2. Депозитного договору визначено, що депозит розміщується на строк з 20.11.2013 року по 22.11.2014 року (включно). Пунктом 2.3. Депозитного договору встановлено, що банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 8,5 процентів річних. Пунктом 3.2., 3.3. Депозитного договору встановлено, що проценти за користування депозитом щомісячно, а сума депозитного вкладу за закінченням строку, перераховуються на поточний рахунок вкладника № 26209070676001. Депозитний вклад вважається повернутим вкладнику, а відсотків за користування вкладом сплаченими з моменту їх зарахування на зазначений поточний рахунок. За змістом п. п. 3.5., 3.7. Депозитного договору, вкладник має право звернутись з проханням про дострокове розірвання Депозитного договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1,0 процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. 20.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Договору банківського вкладу «Стандартний» № 108577-ДР-01 від 20.11.2013 року, яким внесено зміни до п.2.2. Договору, а саме, вказано, що депозит залучається строком на 182 дні, тобто з 22.11.2014 року по 23.05.2015. Пункт 2.3 Депозитного договору також було змінено, а саме зазначено, що банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом на рівні 7,5 процентів річних (а.с. 8). 20.01.2015 року між банком та вкладником було укладено Договір про внесення змін до Договору банківського вкладу «Стандартний» № 108577-ДР-01 від 20.11.2013 року, відповідно до якого сторони вирішили та встановили викласти пункт 3.7. Депозитного договору у насутпній редакції: «У випадку розірвання цього Договору з ініціативи Вкладника, проценти нараховуються та сплачуються із розрахунку 7,5 процентів річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку» (а.с. 9). 06.02.2015 року Депозитний договір було достроково розірвано з ініціативи вкладника. Всього відповідачу було сплачено 110 000,00 Євро суми банківського вкладу та 10 343,52 Євро процентів (з урахуванням утриманого податку) за період з 20.11.2013 року по 21.11.2014 року за процентною ставкою 8,5 процентів річних та за період з 22.11.2014 по 05.02.2015 року за процентною ставкою 7,5 процентів річних, що підтверджується виписками по особових рахунках відповідача та розрахунком заборгованості по Депозитному договору та не заперечується відповідачем. На підставі постанови правління Національного банку України від 05.06.2015 року № 358 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 05.06.2015 року прийнято рішення № 114 про запровадження з 08.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк національний кредит». Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» призначено начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] Тимчасовому адміністратору було делеговано Фондом всі повноваження, передбачені розділом VII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на здійснення тимчасової адміністрації. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду № 126 від 03.07.2015 року та наказу Фонду № 208 від 03.08.2015, [PERSON], відсторонено від здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк національний кредит» і призначено нового тимчасового адміністратора - провідного професіонала з питань неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - [PERSON] На виконання вимог ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», [PERSON], 11.06.2015 року видано наказ № 39 по ПАТ «Банк національний кредит» «Про перевірку договорів банку, на виконання якого було призначено комісію. Також, на виконання зазначеного наказу № 39 «Про перевірку договорів у ПАТ «Банк національний кредит» від 11.06.2015 року та вказаного Звіту [PERSON], було видане розпорядження № 22 від 17.08.2015 року, яким зобовязано повідомити про факт виявлення нікчемних правочинів сторони, які укладали дані правочини, зокрема і вкладника [PERSON] На виконання\~зазначеного розпорядження,\~[PERSON],\~надіслане повідомлення\~від 28.09.2015 року за вих № 09-15/1 про виявлення нікчемного правочину та вимогу повернути кошти, про що свідчить реєстр відправлення кореспонденції ПАТ «Банк національний кредит» від 01.10.2015 року. Як вбачається із вказаного листа (а.с. 10, 114), він не містить відомостей який саме договір про внесення змін до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013 року визнано нікчемним. 19.11.2015 року [PERSON], було повторно надіслане повідомлення від 13.11.2015 року за вих. № 04-08/2144 про виявлення нікчемного правочину та вимогу повернути кошти, про що свідчить опис поштового вкладення із поштовим штемпелем та ідентифікатором міжнародного поштового відправлення 0101905860810, а також поштова квитанція з ідентифікатором міжнародного поштового відправлення 0101905860810. Доказів отримання відповідачем вказаного листа позивачем не надано. Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Разом з тим, частиною 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у т. ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т. ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті. Пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що внесення змін до договору банківського вкладу, згідно з якими банк відмовляється від застосування зниженої процентної ставки при достроковій виплаті вкладу на вимогу вкладника, є відмовою банку від власних майнових вимог, що підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 07.03.2018 року у справі № 369/13643/15-ц. Правочин щодо незастосування Банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою спричиняє необґрунтовану виплату грошових коштів, що відповідно до п. 1 ч. з ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину та вимагає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України. За приписами ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що одержала на виконання цього правочину. Разом із тим, порядок повернення банку майна чи коштів за такими нікчемними правочинами врегульовано ч.ч. 4, 5 ст. 38 вказаного Закону. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 вказаного Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Аналіз вказаних положень Закону вказує на те, що у кредитора обов'язок повернути банку майно (кошти), отримані за нікчемним договором, виникає після отримання повідомлення Фонду про нікчемність такого правочину на підставах, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Предметом позову по даній справі є вимога банку про стягнення з відповідача [PERSON] Чоло Ашоєвича коштів у сумі 9103,97 Євро, безпідставно отриманих за договором про внесення змін від 20.01.2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577- ДР-01 від 20.11.2013р. В той же час в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про нікчемність договору про внесення змін від 20.01.2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013р. Наявний в матеріалах справи лист ПАТ «Банк національний кредит» від 28.09.2015 року вих. №09-15/1 «Щодо встановлення факту нікчемності правочину» (а.с. 10, 114) не містить відомостей який саме договір про внесення змін до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013 року визнаний уповноваженою особою нікчемним, оскільки між сторонами було укладено два окремі договори про внесення змін до договору банківського вкладу - договір від 20.11.2014 року та від 20.01.2015 року, що на дає змоги встановити що саме мав повернути відповідач за цим нікчемним договором. Таким чином зазначений лист ПАТ «Банк національний кредит» від 28.09.2015р. вих. №09-15/1 «Щодо встановлення факту нікчемності правочину» не є належним доказом виконання позивачем свого обов'язку повідомити відповідача про нікчемність відповідного договору, що відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону тягне за собою обовязок відповідача повернути відповідні кошти. Окрім того 04.10.2018 року позивачем разом із заявою про збільшення позовних вимог було надано копію листа ПАТ «Банк національний кредит» від 18.11.2015 року №04-08/2144 «Щодо встановлення факту нікчемності правочину», в якому вказується про нікчемність договору про внесення змін від 20.01.2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013 року, в той же час позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу отримання відповідачем вказаного листа. Зі змісту заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач лише припускає, що вказане повідомлення було отримано відповідачем 01.12.2015 року, однак рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а таке посилання позивача суперечить принципу змагальності цивільного судочинства. З урахуванням викладеного, оскільки відповідно до положень ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов'язок відповідача повернути кошти, отримані за таким нікчемним правочином, виникає з моменту отримання відповідного повідомлення уповноваженої особи Фонду, у відповідача не виникло обов'язку повертати кошти, отримані за договором про внесення змін від 20.01.2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №108577-ДР-01 від 20.11.2013 року, а відтак, вимоги позивача про стягнення цих коштів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що ж стосується інших вимог позивача про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами та 3% річних, то вони є похідними від вимог про повернення коштів за нікчемним правочином, у задоволенні яких суд відмовляє, а тому щодо задоволення і цих вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Сплачені позивачем кошти як судовий збір стягненню з відповідача у разі відмови у позові не підлягають та покладаються на позивача. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача 5000 грн., судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до пункту 1.1 Договору №22/01 про надання правової (правничої) допомоги від 22.01.2018р., укладеного між [PERSON] Чоло Ашоєвичем та адвокатським бюро «Романа Ганенка», адвокатське бюро взяло на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги клієнту. Право [PERSON], на заняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №4380/10 від 22.12.2010р., видане Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури. Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру адвокатів України організаційно-правовою формою адвокатської діяльності адвоката [PERSON], є адвокатське бюро «Романа Ганенка». Таким чином професійна правнича допомога позивачу у даній справі надається адвокатом [PERSON], незалежна професійна діяльність якого здійснюється у організаційно-правовій формі адвокатського бюро. Разом з тим, розмір витрат на правову допомогу входить до предмету доказування у справі та має бути підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема, актом виконаних робіт, квитанціями, прибутковими касовими ордерами тощо. Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення витрат на суму 5000 грн., на оплату правничої допомоги, у стягненні цієї суми слід відмовити. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed