Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 09 липня 2015 року звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року в сумі 17948.25 дол.США, що за курсом Національного банку України на день звернення до суду становило 373503 грн.08 коп. (а.с.2-3). 21 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року в сумі 5697.22 дол.США, що за курсом Національного банку України на день звернення до суду становило 120610 грн.21 коп. (а.с.54-55). 29 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненою поруку відповідно до договору поруки №0461/Р1 від 06 вересня 2007 року (а.с.86-89). Ухвалами суду від 07 вересня 2015 року та від 30 жовтня 2015 року позови ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічний позов [PERSON] обєднані в одне провадження (а.с.84, 97). В позовах від 09 та 21 липня 2015 року представник позивача [PERSON] вказав, що 06 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ODKDG101420461 про надання грошового кредиту в сумі 11200 доларів США та кредитний договір №ODKDG201420462 про надання грошового кредиту в сумі 2800 доларів США. Строк позики за обома договорами - до 06 вересня 2022 року. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань за цими кредитними договорами, зокрема вчасно не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки за їх використання в порядку та строки, передбачені укладеними договорами, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором №ODKDG101420461 в сумі 17948.25 дол.США станом на 21 травня 2015 року (13657.22 дол.США заборгованості за кредитом, 2049.11 дол.США заборгованості по процентам за користування кредитом, 255.78 дол.США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1120.02 дол.США пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 12.01 дол.США штрафу (фіксована частина) та 854.11 дол.США штрафу (процентна складова)) та за кредитним договором №ODKDG201420462 в сумі 5697.22 дол.США станом на 25 червня 2015 року (2866.67 дол.США за заборгованості за кредитом, 618.76 дол.США заборгованості по процентам за користування кредитом, 101.44 дол.США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1827.81 дол.США пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 11.81 дол.США штрафу (фіксована частина) та 270.73 дол.США штрафу (процентна складова)). В забезпечення кредитного договору №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 06 вересня 2007 року був укладений договір поруки. У звязку з цим у відповідності із ст.ст.610,554 ЦК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] за цим кредитним договором несуть відповідальність як солідарні відповідачі, а тому просив стягнути з них заборгованість за вказаним кредитним договором №ODKDG101420461 в сумі 17948.25 дол., що за курсом НБУ на день подачі позову до суду складало 373503 грн.08 коп. З цих же підстав, просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року в сумі 5697.22 дол.США, що курсом Національного банку України на день подачі позову до суду складало 120610 грн.21 коп. В судове засідання представник позивача не прибув, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без нього, заявлені позивачем вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги не визнав та пояснив, що позивачем за договором №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року безпідставно збільшувалась процентна ставка, про що він повідомлений не був. Окрім цього, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODKDG101420461 було звернуто стягнення на предмет іпотеки жилий будинок №12 в м.Кодима по вул.Паризької комуни (нині [PERSON]), Одеської області з наданням позивачеві права укладати від імені продавця договір купівлі-продажу предмету іпотеки. Відтак, позивач скористався наданим йому законом правом на захист свого порушеного права, обравши способом його захисту звернення стягнення на предмет іпотеки. З цих підстав стягнення заборгованості за кредитним договором №ODKDG101420461 за умови звернення стягнення на предмет іпотеки з метою відшкодування заборгованості, виниклої за цим же кредитним договором, є подвійним стягненням з кредитора та суперечить вимогам закону. Окрім цього, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року стягнуто заборгованість і за кредитним договором №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року, а тому порушене право позивача у цій частині підлягає захисту шляхом примусового виконання вказаного судового рішення. У звязку з цим у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» просив відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без неї. У зустрічному позові [PERSON] вказала, що у відповідності з ч.1 ст.559 ЦК України вважає укладену між нею та позивачем поруку припиненою, оскільки позивач без її відома та згоди змінив процентну ставку за кредитним договором №ODKDG101420461, внаслідок чого збільшив обсяг її відповідальності. З цих підстав у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» просила відмовити. Зустрічний позов просила задовольнити (а.с.100). В письмовому запереченні від 02 лютого 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (діє відповідно до довіреності) зустрічний позов [PERSON] про визнання поруки припиненою не визнав, вказавши, що станом на день укладення договору поруки Банк мав право в односторонньому порядку змінювати умови кредитного договору, що було оговорено з поручителем. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», зустрічну позовну заява відповідача [PERSON], а також надані сторонами письмові заперечення та докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставами їх виникнення, окрім іншого, є договори та правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Судом встановлено, що 06 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] строком до 06 вересня 2022 року був укладений кредитний договір №ODKDG101420461, відповідно до якого Банк надав цьому відповідачеві грошовий кредит в сумі 11200 доларів США у вигляді не поновлюваної кредитної лінії для придбання нерухомого майна, а також 1890 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.20% щомісяця від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п.6.2 договору (п/п.7.1 п.7 кредитного договору №ODKDG101420461 а.с.13-15). Тоді ж між Банком та відповідачем [PERSON] строком до 06 вересня 2022 року на таких же умовах був укладений кредитний договір №ODKDG201420462, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 2800 доларів США на початковий внесок (п/п.7.1 п.7 договору №ODKDG201420462 а.с.61-63). 23 липня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року, пунктом 3 якої в новій редакції був викладений підпункт 7.1 пункту 7 кредитного договору №ODKDG101420461, зокрема збільшено процентну ставку за користування кредитом з 1% до 1.17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з погашення відповідно до графіку, доданого до цієї додаткової угоди, зі щомісячною сплатою на рахунок банку 260.03 дол.США (а.с.16-18). З метою забезпечення кредитного договору №ODKDG101420461 та виконання відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобовязань, 06 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №0461/Р1, згідно з яким відповідач [PERSON] зобовязалась перед позивачем в обсязі, що і позичальник [PERSON], відповідати за належне виконання [PERSON] своїх зобовязань, визначених кредитним договором №ODKDG101420461 (п.п.1,2 договору поруки, а.с.20,90). Окрім цього, з метою забезпечення цього ж кредитного договору, 10 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON], як дружиною та майновим поручителем, був укладений договір іпотеки, відповідно до п.35 якого відповідач [PERSON] в якості забезпечення кредитного договору №ODKDG101420461 передала в іпотеку належний їй жилий будинок №12, розташований в м.Кодима по вул.Паризької комуни (нині [PERSON]), Одеської області (а.с.92-95). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно із ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що всупереч цих вимог відповідач [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитними договорами №ODKDG101420461 та №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року належним чином не виконував. Правовими наслідками невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, окрім стягнення основного боргу, є покладення на сторону обовязків, передбачених ст.611 ЦК України, зокрема сплата неустойки (пені, штрафу). Так, відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення свого зобовязання, при цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею неустойка що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань відповідно до кредитного договору №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року призвело до виникнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 21 травня 2015 року з наростанням склав 17948.25 дол.США, з яких: 13657.22 дол.США заборгованості за кредитом, 2049.11 дол.США заборгованості по процентам за користування кредитом, 255.78 дол.США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1120.02 дол.США пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 12.01 дол.США штрафу (фіксована частина) та 854.11 дол.США штрафу (процентна складова). Розмір заборгованості за кредитним договором №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року станом на 25 червня 2015 року з наростанням склав 5697.22 дол.США, з яких 2866.67 дол.США - заборгованість за кредитом, 618.76 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 101.44 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1827.81 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 11.81 дол.США - штраф (фіксована частина) та 270.73 дол.США - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року, був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] та з метою погашення виниклої за кредитним договором №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року заборгованості, розмір якої станом на 12 жовтня 2011 року склав 12321.82 дол.США (98238 грн.15 коп. за курсом Національного банку України), було звернуто стягнення на предмет іпотеки належний відповідачеві [PERSON] жилий будинок №12, розташований в м.Кодима по вул.Паризької комуни (нині [PERSON]), Одеської області, вартістю 70700 грн. Цим же рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» надано право укласти від імені продавця договір купівлі-продажу цього нерухомого майна, а відповідачів [PERSON] та [PERSON] з будинку виселено. Окрім цього, цим же рішенням стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року в сумі 4743.03 дол.США (37895 грн.79 коп. за курсом НБУ), яка виникла станом на 25 квітня 2012 року. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними кредитних договорів №ODKDG101420461 та №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року, а також договору іпотеки від 10 вересня 2007 року - відмовлено (а.с.43-51). Зазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, підтверджено невиконання [PERSON] та [PERSON] обовязків, покладених на них кредитними договорами №ODKDG101420461 та №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року. Пленум Верховного суду України в п.14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, вказав, що згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відтак, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року станом на 21 травня 2015 року (з наростанням) склав 17948.25 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення суду (2621.8056 грн. за 100 доларів США) становить 470 тис. 568 грн. 82 коп., а тому з врахуванням рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки жилий будинок №12 в м.Кодима по вул.Кузьми Скрябіна Одеської області, вартістю 70700 грн., різниця в сумі 399868 грн.22 коп. (470568.01 грн. 70700 грн.) підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Окрім цього, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №ODKDG201420462 від 06 вересня 2007 року станом на 25 червня 2015 року (з наростанням) склав 5697.22 доларів США, а тому з врахуванням рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року, яким з відповідача [PERSON] вже стягнута заборгованість за цим кредитним договором в сумі 4743.03 дол.США, різниця в сумі 954.12 дол.США (5697.22 4743.03), що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення цього рішення суду (2621.8056 грн. за 100 доларів США) становить 25017 грн.05 коп., підлягає стягненню з відповідача [PERSON] При цьому, як вказав Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання поруки припиненою. Судом встановлено, що з метою забезпечення кредитного договору №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року та виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобовязань, 06 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №0461/Р1, згідно з яким відповідач [PERSON] зобовязалась перед позивачем відповідати в обсязі, що і позичальник, за належне виконання [PERSON] зобовязань, визначених кредитним договором №ODKDG101420461 (п.п.1,2 договору поруки, а.с.20,90). Згідно з ч.1 ст.553 та ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, втім є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Згідно із ст.558 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.\~\~ Так, відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється: 1) з припиненням забезпеченого нею зобов'язання; 2) у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; 3) якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; 4) у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; 5) після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Підставою для задоволення зустрічного позову та визнання поруки припиненою, відповідач [PERSON] вказала збільшення позивачем без її відома та згоди процентної ставки за кредитним договором №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року, внаслідок чого значно збільшився обсяг її відповідальності. Відповідно до положення ч.1 ст.559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Отже, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч.1 ст.559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Із письмового заперечення представника позивача вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» оспорює (не визнає) право [PERSON] на припинення поруки, тому зустрічний позов відповідача у відповідності з вимогами п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є прийнятним, позаяк згідно з цими вимогами одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Встановлено, що 23 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року, пунктом 3 якої викладено в новій редакції підпункт 7.1 пункту 7 кредитного договору №ODKDG101420461, зокрема збільшено процентну ставку за користування кредитом до 1.17 % на місяць (14.4 % річних) на суму залишку заборгованості згідно з графіком, доданим до цієї додаткової угоди, зі щомісячною сплатою на рахунок банку 260.03 дол.США (а.с.16-18). Такими чином, вказаною додатковою угодою змінено редакцію кредитного договору №ODKDG101420461 та збільшено з 1.0% до 1.17 % розмір процентів за користування кредитом та збільшено розмір щомісячного платежу зі 158.02 дол.США до 260.03 дол.США. Укладений сторонами договір поруки визначає обсяг відповідальності позичальника [PERSON], а отже і поручителя [PERSON] Так, в п.16 договору поруки зобовязання позичальника, а відтак і зобовязання поручителя, викладені в такому обсязі: -повернення кредиту в сумі 13090 дол.США в строк до 06 вересня 2022 року; -сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць щомісячним платежем у розмірі 158.02 дол.США; -сплата відсотків а сумі 2.55% за користування кредитом при порушенні позичальником зобовязань; -сплата винагороди на надання фінансового інструмента у розмірі 0.20% від суми виданого кредиту щомісяця; -сплата пені у розмірі 0.15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. При цьому, відповідно до п.13 договору поруки будь-які зміни і доповнення до нього вносяться лише за згодою сторін, в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової письмової угоди. Пленум Верховного суду України в п.21 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказав, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання\~(ч.1 ст.628 ЦК України). Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК України, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.\~\~ У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.\~\~ Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель\~\~\~(чч.1, 2 ст.553 ЦК України). Зі змісту ч.1 ст.559 ЦК України вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору. При цьому, зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору. Згідно зі ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. \~ Втрата позивачем з 10 січня 2009 року після набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», права в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку за використання кредиту, обумовила укладення позивачем та відповідачем [PERSON] 23 липня 2013 року додаткової угоди до кредитного договору №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року, якою була збільшена процентна ставка з 1 до 1.17% за користування кредитом та збільшено щомісячний платіж зі 158.02 дол.США до 260.03 дол.США. Укладення вказаної додаткової угоди призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя [PERSON] у порівняні з тим обсягом, який був встановлений у договорі поруки та у первісному кредитному договорі. Водночас ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало жодних доказів повідомлення поручителя [PERSON] про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором №ODKDG101420461 від 06 вересня 2007 року, отримання її згоди на таке збільшення, а також про укладення з нею додаткової угоди про зміну умов поруки, як це передбачено п.13 договору поруки від 06 вересня 2007 року. Отже, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя [PERSON] на такі зміни призвело до збільшення обсягу відповідальності останньої, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 05 червня 2013 року, від 05 лютого 2014 року та від 21 жовтня 2015 року, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах і які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів, які застосовують відповідну правову норму (цивільна справа №6-43цс13, http://reyestr.court.gov.ua/Review/31931672, цивільна справа №6-152цс13, http://reyestr.court.gov.ua/Review/37265529, цивільна справа №6-1161цс15, http://reyestr.court.gov.ua/Review/53068687). Припинення поруки, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог кредитора про стягнення з поручителя заборгованості за основним договором (ухвала колегії судів Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року, справа №6-1599цс15, http://reyestr.court.gov.ua/Review/55797308).\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial