Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк (далі Позивач) звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі Відповідач-1) та [PERSON] (далі Відповідач-2) заборгованість за кредитним договором 216922 CARD від 28.03.2008 року в сумі 23691,36 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 28.03.2008 року між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено кредитний договір 216922 CARD, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим строком погашення кредиту 17.07.2009 року. В забезпечення виконання зобовязання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Відповідачем-2 був укладений договір поруки. На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши Відповідачеві-1 кредит в сумі 15000 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач-1 належним чином не виконував взятих на себе зобовязань, і станом на 22.09.2015 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 49467,99 гривень, яка складається із 9919,21 грн. заборгованості по кредиту, 39548,78 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 27142,89 грн., яка була задоволена рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 06.02.2012 року, різниця становить 22325,10 грн., а також штрафи: 250 грн. фіксована частина, 1116,25 грн. процентна складова. Отже, загальна заборгованість становить 23691,36 гривень. Представник позивача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачі в судове засідання не прибули, надали до суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позовних вимог не визнають, просять суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 28.03.2008 року між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено кредитний договір 216922 CARD, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 15000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим строком погашення кредиту 17.07.2009 року. В забезпечення виконання зобовязання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Відповідачем-2 був укладений договір поруки. На виконання умов даного договору банк свої зобовязання виконав належним чином, надавши Відповідачеві-1 кредит в сумі 15000 гривень. Проте, в порушення умов кредитного договору Відповідач-1 належним чином не виконував взятих на себе зобовязань, і станом на 22.09.2015 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 49467,99 гривень, яка складається із 9919,21 грн. заборгованості по кредиту, 39548,78 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума в розмірі 27142,89 грн., яка була задоволена рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 06.02.2012 року, різниця становить 22325,10 грн., а також штрафи: 250 грн. фіксована частина, 1116,25 грн. процентна складова. Отже, загальна заборгованість становить 23691,36 гривень. Встановлені обставини підтверджуються: копією кредитного договору (а.с.10-12); розрахунком заборгованості за кредитним договором ( а.с.5); копією договору поруки ( а.с.14); копією рішення Тетіївського районного суду (а.с.4). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов?язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок . Згідно ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки встановлені договором або законом . Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов?язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Повністю повернути кредитні кошти позичальник зобов?язувався до 17.07.2009 року включно, проте вказане зобов?язання він виконав не в повній мірі. Оскільки кредитним договором встановлено кінцевий термін повернення кредиту 17.07.2009 року, а позов про стягнення заборгованості за цим договором надійшов до суду 20.11.2015 року, то суд вважає, що Позивач пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відповідачі в судовому засіданні до ухвалення судового рішення заявили клопотання про застосування судом строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України. У відповідності до розяснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не доведено поважність причин пропущення строку позовної давності. Тому суд, враховуючи вищевикладене обґрунтування, вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України в звязку з повною відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога Позивача про стягнення понесених ним судових витрат.

Outcome: dismissed