Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до відповідачів - [PERSON] (далі - [PERSON].), [PERSON] (далі - [PERSON].), [PERSON] (далі - [PERSON].), про виселення з житлового приміщення - квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що 02 липня 2008 року між Банком та [PERSON] укладений кредитний договір № GOAWGK40000207, на забезпечення виконання якого між цими ж сторонами 02 липня 2008 року укладено договір іпотеки № GOAWGK40000207, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 57, 60 кв. м, житловою площею 42,80 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2014 року у справі №219/546/2013-ц за позовом Банку до відповідачів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOАWGK40000207 від 02 липня 2008 року, яка склалась станом на 03 квітня 2013 року в розмірі 292334,73 гривні, звернено стягнення на предмет іпотеки 3-кімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 42,80 кв.м., у зв'язку з чим у відповідності до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» на адресу відповідачів були надіслані повідомлення про звільнення іпотечного майна. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки діє мораторій на виселення з іпотечного майна в зоні проведення антитерористичної операції (далі - АТО), просив слухати справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позовних вимог також заперечував, зазначає, що повідомлення про виселення отримала тільки відповідач [PERSON] і зауважив на мораторій на виселення з іпотечного майна в зоні проведення АТО. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, проте надала заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечувала, оскільки діє мораторій на виселення з іпотечного майна в зоні проведення АТО, зазначила,, що повідомлення про виселення отримала тільки вона особисто, просила слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавав, у тому числі щодо поважності причин неявки в судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Зважаючи на достатність матеріалів для розгляду справи по суті, суд вважає за можливе провести розгляд справи без присутності відповідачів. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Банк, та [PERSON] 02 липня 2008 року укладений кредитний договір № GOAWGK40000207, відповідно до умов якого останній отримав кредит на суму 114 792 гривні зі сплатою 20,04 % за користування кредитом строком повернення до 02 липня 2018 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є Банк, та [PERSON] 02 липня 2008 року укладений договір іпотеки № GOAWGK40000207, згідно до якого останній надав в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2008 року, з обумовленою сторонами ціною 143000 гривень. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2014 року у справі №219/546/2013-ц позовні вимоги Банку до [PERSON] задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GOАWGK40000207 від 02 липня 2008 року, яка склалась станом на 03 квітня 2013 року в розмірі 292334,73 гривні, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 104135,86 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 92481,12 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 17419,32 гривні, пеня за несвоєчасне виконання забов'язань за договором в розмірі 64139,64 гривень, штраф (фіксована частина) в розмірі 250 гривень, штраф (процентна складова) в розмірі 13908,80 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки 3-кімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 42,80 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 5813, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С. 02 липня 2008 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстровим № 2994660, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за початковою ціною предмету іпотеки 143000 гривень, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснювати банком всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У задоволенні позову про виселення - відмовлено (а.с. 11-16). Згідно з повідомленням від 23 жовтня 2015 року № 30.1.0.0/2-876, банком направлено [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення - квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS], разом з усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім'ї та іншими мешканцями, яке отримано адресатами (а. с. 17-19). Відповідно до довідки Приватного підприємства «Наш дім плюс» від 13 липня 2015 року № 783, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані з 13 січня 2009 року та проживають: [PERSON] (володілець), [INFO]; [PERSON] (дружина), [INFO]; [PERSON] (син), [INFO] (а. с. 22). Квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] з датою первісної реєстрації 21 липня 2007 року та наявністю іпотечного обтяження (а.с. 80-84). Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Як установлено судом, спірне майно, яке перебуває в іпотеці, було придбано за кредитні кошти і перебуває у власності відповідача - [PERSON] Тож, відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про іпотеку», Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, крім інших даних, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. У рішенні Апеляційного суду Донецької області від 12 червня 2014 року зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені відповідача та наданням банку необхідних повноважень для продажу. Отже суд зазначив спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону України «Про іпотеку». Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У той же час, статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до частини другої ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з повідомленням від 23 жовтня 2015 року № 30.1.0.0/2-876, банком направлено [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення - квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS], разом з усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім'ї та іншими мешканцями, яке отримано адресатами. Водночас пунктів 99, 106 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, Рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Зазначеним спростовуються заперечення відповідачів щодо неналежного повідомлення їх про звільнення приміщення у відповідності до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Отже, оскільки на бланках повідомлень про вручення маються прізвища відповідачів та підпис уповноваженого працівника поштового зв'язку про вручення рекомендованого відправлення і вручені вони повнолітнім членам сім'ї адресата, відповідачі вважаються такими, що належним чином отримали повідомлення Банку про звільнення спірної квартири у відповідності до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку». З огляду на встановленні обставини, враховуючи наведені положення норм матеріального права, приймаючи до уваги, що спірне майно, яке перебуває в іпотеці, було придбано за кредитні кошти і перебуває у власності відповідача - [PERSON], а відповідачі: [PERSON], [PERSON], хоч і не є власниками вказаної квартири, однак є членами сім'ї [PERSON], відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання не є перешкодою для виселення громадян з жилого приміщення, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про виселення обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає, що у даному випадку права членів сім'ї [PERSON] щодо користування спірним житловим приміщенням не порушуються з огляду на те, що реєстрація останніх у спірному житловому приміщенні була проведена після передання відповідачем квартири в іпотеку та без дозволу іпотекодержателя. Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Згідно з п. 1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, м. Артемівськ (нині м. Бахмут) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснюється антитерористична операція. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення. З огляду на статтю 9, частину 2 статті 11 вказаного Закону, зупинення дії положень ст. ст. 37, 38, 40, 41, 43-47 Закону України «Про іпотеку» являє собою тимчасову заборону виконання заходів, які передбачаються вказаними положеннями, носить тимчасовий характер та втрачає свою силу після шести місяців закінчення проведення антитерористичної операції. За своїм змістом наведені положення вказаного Закону встановлюють порядок вирішення спорів щодо реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки; реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки; виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти; реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, у населених пунктах, на території населених пунктів, на яких здійснюється антитерористична операція та на період її проведення, а саме: визначають, що за певних умов та протягом певного проміжку часу такі заходи не проводиться. Оскільки Законом не скасовується дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання правовідносин з реалізації права кредитора (іпотекодержателя) на виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти, зокрема тих, що визначають правові підстави для виселення в судовому порядку з відповідного предмету забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Таким чином, право Банку як іпотекодержателя на виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти зупинено на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З огляду на викладене,

Outcome: approved