Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») 07 жовтня 2014 року звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові представник позивача Гафар Ірина Олександрівна (діє на підставі довіреності №231/11.5.2 від 02 червня 2014 року строком дії два роки) вказала, що 25 червня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №43/2302/08-Р, за умовами якого ПАТ надало [PERSON] грошовий кредит в сумі 59000 доларів США строком на 20 років - до 28 червня 2028 року зі сплатою відповідачем 14% річних за користування кредитом. Вказаний кредит був наданий відповідачеві для придбання однокімнатної квартири в [ADDRESS]. На виконання вимог п.2.3 Кредитного договору позивач надав відповідачеві грошовий кредит в обумовленому сторонами розмірі, виконавши своє зобов'язання, однак, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, зокрема не повертає кредит в порядку та строки, передбачені договором, та не сплачує кошти за його використання, що призвело до спричинення позивачеві матеріальних збитків, розмір яких станом на 26 вересня 2014 року склав 603792 грн.26коп., що за офіційним курсом Національного банку України складає 46 773 долари США 72 центи, в тому числі: 44516.73 дол.США заборгованості за кредитом (у т.ч.1367.65 дол.США суми простроченого кредиту), 964.95 дол.США заборгованості зі сплати відсотків ( у т.ч.895.70 доларів США суми прострочених відсотків), 15399 грн.29 коп. пені, 353 грн.31 коп. суми 3% річних за прострочені платежі з погашення кредиту, 642 грн.86 коп. суми 3% річних за прострочені платежі з погашення процентів за кредитом та 283 грн.22 коп. суми 3% річних за прострочені платежі зі сплати комісії за управління кредитом. Ці кошти, а також сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 3654 грн.60 коп., просила стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не прибула, надавши до суду заяви від 27 листопада 2014 року, 23 грудня 2014 року, 28 січня 2015 року та 27 лютого 2015 року про розгляду справи без неї. Позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнав та в судовому засіданні пояснив, що дійсно уклав з відповідачем кредитний договір №43/2302/08-Р від 25 червня 2008 року, відповідно до якого отримав кредит в сумі 59000 доларів США. Восени 2014 року через економічну кризу, значене погіршення майнового стану та суттєве знецінення національної валюти тимчасово не зміг виконувати взяті на себе за цим договором зобов'язання в повному обсязі, про що повідомив позивача, просивши у нього сприяння у реструктуризації боргу чи його відстроченні. Однак, банк відмовився йти йому на зустріч і у відповідь звернувся до суду із зазначеним позовом. Після цього, відповідач сплатив всю виниклу прострочену заборгованість і на день ухвалення судового рішення немає перед банком простроченої заборгованості окрім поточної, передбаченої кредитним договором. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову, оскільки він продовжує належним чином виконувати свої кредитні зобов'язання. Дослідивши позовну заяву позивача, вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши наявні у справі письмові докази суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ПАТ «ВТБ БАНК» з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема із договорів/правочинів. Судом встановлено, що 25 червня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] строком до 23 червня 2028 року був укладений кредитний договір №43/2302/08-Р, за умовами якого ПАТ надало [PERSON] грошовий кредит в сумі 59000 доларів США строком на 20 років - до 28 червня 2028 року зі сплатою відповідачем 14% річних за користування кредитом. Вказаний кредит був наданий відповідачеві для придбання однокімнатної квартири в [ADDRESS] (п.1.1, 2.1, договору). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до п.4.1 Договору позичальник зобов'язаний повернути Банку отриманий кредит та сплатити проценти за його використання у розмірі та в порядку передбаченому п.8.1 цього договору, зокрема шляхом здійснення щомісячного погашення кредиту та процентів в сумі не менше 740 доларів США в період з 21 по 28 число кожного місяця, починаючи з липня 2008 року відповідно до встановленого графіку. Відповідно до п.8.3 договору при несплаті процентів та/або частини кредиту в період зазначений в п.8.1 договору, ці платежі вважаються простроченими. Судом встановлено, що станом на 26 вересня 2014 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 603792 грн.26коп., що за офіційним курсом Національного банку України складає 46 773 долари США 72 центи, в тому числі: 44516.73 дол.США заборгованості за кредитом (у т.ч.1367.65 дол.США суми простроченого кредиту), 964.95 дол.США заборгованості зі сплати відсотків ( у т.ч.895.70 доларів США суми прострочених відсотків), 15399 грн.29 коп. пені, 353 грн.31 коп. суми 3% річних за прострочені платежі з погашення кредиту, 642 грн.86 коп. суми 3% річних за прострочені платежі з погашення процентів за кредитом та 283 грн.22 коп. суми 3% річних за прострочені платежі зі сплати комісії за управління кредитом. В той же час, в ході розгляду судом зазначеної цивільної справи відповідач [PERSON] повністю сплатив виниклу прострочену заборгованість, що підтверджується листом виконуючого обов'язки директора відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ БАНК» Бокій К.Ю. від 27 лютого 2015 року 3240/2300-2. Отже, на момент ухвалення судового рішення [PERSON] не має перед позивачем простроченої заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2008 року, а лише поточну заборгованість, визначену умовами цього договору. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.29 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказав, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. При цьому, передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК України. В той же час, зважаючи на повне погашення відповідачем [PERSON] виниклої простроченої заборгованості та подальше належне виконання умов кредитного договору №43/2302/08-Р від 25 червня 2008 року, суд на даний момент не знаходить достатніх правових підстав для стягнення цієї простроченої заборгованості, а також для дострокового стягнення поточної заборгованості за вказаним кредитним договором. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed