Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2011 року в розмірі 10000 гривень, судові витрати у справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 05 вересня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BL_КГ100070114, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01%% на рік з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2014 року. Однак відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому у встановленні договором терміни, у звязку з цим станом на 07 серпня 2015 року сума заборгованості [PERSON]. складає 10000 гривень, які позивач просить стягнути з [PERSON] Ухвалою суду від 26 січня 2016 року після смерті [PERSON], померлого 12 вересня 2011 року залучено його правонаступника [PERSON]. В судове засідання сторони не зявилися, представником позивача надіслано на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачем також подано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги не визнає та просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справив їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Судом по справі встановлено факт, що 05 вересня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № BL_КГ100070114, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01%% на рік з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2014 року. Таким чином, між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, правовідносини по якому урегульовані договором та параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 12 вересня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису за № 12 від 14 вересня 2011 року. Ухвалою суду від 26 січня 2016 року залучено в якості його правонаступника [PERSON]. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, а згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Відповідно до вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові № 6-33 цс15, від 08 квітня 20915 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредита включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Згідно конверту, яким направлялися матеріали за позовом ПАТ «ВіЕйБібанк» на адресу суду вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в серпні 2015 року. З копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що позивач звернувся до нотаріальної контори з претензією за вих..№ 32/3-13244 від 24 листопада 2011, яка отримана нотаріальною конторою 06 грудня 2011 року. Оскільки, кредитор предявив вимоги поза межами зазначених строків, це є підставою для відмови кредитору у стягненні заборгованості за кредитним договором, а тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed