Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.12.2007 року, [PERSON] отримав кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідно до п. 6.5, 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань. В звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.05.2016 року має заборгованість 27125,09 грн., яка складається з наступного: 3473,70 грн. - заборгованість за кредитом; \~18933,53 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;\~\~2950,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1267,86 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також позивачем на адресу суду надіслано листа згідно якого зазначено, що підставою нарахування процентів на прострочену заборгованість в розмірі 60%, а не 30% передбачено пунктом 5.5.1 другого розділу Умов та Правил надання банківських послуг «Правила користування платіжної картою». Вказаний пункт передбачає обовязок клієнта сплачувати проценти за підвищеним розміром процентної ставки у випадку прострочення виконання зобовязання. Умовами договору встановлено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі передбаченому тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https//privatbank.ua/kredity/. Нарахування пені за кредитними картами здійснюється з 01.05.2009 року в розмірі 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн., дані зміни підтверджені Наказом СП-2009-289 від 07.04.2009 року. Згідно з наказом № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 50 грн. у разі не уплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. Згідно з наказом № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року внесено зміни в частині нарахування неустойки в розмірі 100 грн. у разі не уплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль. Надати суду окремий розрахунок заборгованості з пені не виявляється можливим з технічних причин. (а.с. 22, 128). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, в послідуючому в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмове заперечення, згідно якого зазначив, що вказаний позов є незаконним та необґрунтованим і підлягає залишенню без задоволення, оскільки відповідач не має боргових зобовязань перед позивачем. Позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував йому грошові кошти зазначені в позовній заяві, вказані позивачем документи не можуть підтверджувати факт існування боргу, бо розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими, оскільки, якщо виходити з відсоткової ставки 30% річних за користування кредитом, зазначеної в заяві позичальника, то за рік в грошовому еквіваленті, сума відсотків за користування кредитом становить 1050грн., усього за зазначений період з 28.12.2007 р. по 31.05.2016 р. (8 років 6 місяців) 8925грн., а не 18\~933.53, як зазначено в позові; копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обовязковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. В зазначеній анкеті відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобовязання: відсутні умови про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обовязок повернення тієї чи іншої суми, строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів відповідачем, відсутні будь які посилання на картку, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані відповідачем, що свідчить про те, що вони на відповідача не розповсюджуються. Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015р. відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.» Розрахунок заборгованості позивача не може підтверджувати факт існування боргу оскільки в ньому не зазначено інформацію про те, по якій самі картці і по якому саме рахунку, ця виписка. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідач отримував якусь картку або йому був відкритий рахунок. Всі доводи позивача, які містяться в його позовній заяві є надуманими, а сама позовна заява є необґрунтованою. Просить залишити без задоволення позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, застосувати загальну позовну давність відносно позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в разі задоволення позову, застосувати спеціальну позовну давність щодо неустойки (штрафу та пені), які підлягають стягненню з [PERSON] у відповідності до даної позовної заяви. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у розгляді справи,\~фіксування судового процесу\~за допомогою\~ звукозаписувального\~ технічного запису\~ не здійснювалося. Вивчивши письмові пояснення позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Так, факт перебування сторін у договірних відносинах, підтверджується договором № б/н від 28.12.2007 року, згідно якого ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 4149625323167377 в розмірі 10000 грн. (а.с. 9), зі строком дії до 12.2013 року (а.с. 130) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, [PERSON]В підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 9 на звороті) та зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати його ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-15). Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, разом з тим, у порушення умов договору, [PERSON]В свої зобов'язання належним чином не виконав, не повернув в строки та умовах передбачених договором всю суму взятого кредиту та допустив прострочення повернення процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 31.05.2016 року за ним утворилась заборгованість перед позивачем. Відповідно до вимог ст.ст. 526,530 ЦК України, - зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін. Згідно ч.1\~ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобовязання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму згідно ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦПК України , перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Визначаючи розмір заборгованості відповідача перед позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до п.\~9.12. розділу 9 Умов і Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а також встановлено порядок пролонгації строку дії договору. Згідно договору від 28.12.2007 року, який укладено між сторонами у справі, строк позовної давності сторонами договору не був обумовлений, як це зазначено у\~ст. 259 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (а.с.9-15). Останнє погашення кредиту, а саме сплату коштів у сім 1040,00 грн., було здійснено позичальником 09.11.2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором від 28.12.2007 року, та з цього часу відповідач заборгованість не сплачував. Перебіг позовної давності починається з часу не виконання зобов'язання відповідачем, тому початок перебігу позовної давності починається саме з цієї дати. Викладене відповідає правовій позиції, зазначеній у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14. Позивач звернувся до суду із позовом 11.07.2016 року, тобто в межах строку позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України, тому позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 3473,70 грн. підлягає задоволенню. Разом з тим, згідно з п. 5.5.1 другого розділу Умов та правил надання банківських послуг, сторони узгодили, що за несвоєчасне виконання боргових зобовязань держатель сплачує відсотки по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких визначається тарифами. Згідно з п. 5.5.2 другого розділу Умов та правил надання банківських послуг, сторони узгодили, що проценти за користування кредитом передбачені тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти . Однак, будь-які докази, зокрема тарифи, якими б було визначено обовязок відповідача сплачувати відсотки за користування кредитними коштами по підвищеній відсотковій ставці у подвійному розмірі, тобто 60% замість 30%, встановлених кредитним договором, позивачем під час судового розгляду справи не надано, тому в цій частині заявлені вимоги позивачем не доведено, тому позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами із розрахунку 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що становить 9466,77 грн. (18933,53: 2 = 9466,77), а в решті позовних вимог в цій частині слід відмовити. Крім того, у відповідності до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивач просить стягнути з відповідача 2950 грн. 00 коп. пені, мотивуючи тим, що сплата пені встановлена умовами договору, якими передбачено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі, передбаченому Тарифами, що діють на дату нарахування, при цьому конкретний пункт вказаних умов, позивачем не зазначено, розрахунок пені не надано по технічним причинам. Разом з тим, розділ 8 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-15) не містить обовязку позичальника сплатити на користь банка пеню у зазначених позивачем розмірах, розрахунок пені позивачем не надано, тому в цій частині позовні вимоги позивачем також не доведено, що дає суду підстави відмовити позивачу у стягненні з відповідача пені у зазначеному ним розмірі. Крім того, згідно з п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, сторони також узгодили, що при порушенні строків платежів, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. (а.с. 13). Згідно з розрахунком заборгованості, останній платіж відповідач здійснив 09.11.2013 р., тому після закінчення 120 днів після вказаної дати у позивача виникло право на стягнення штрафу, передбаченого п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, але до суду з позовом позивач звернувся 11.07.2016 року, тобто по закінченню строків, встановлених ст. 258 ЦК України, тому, з врахуванням вказаних обставин, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 грн. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 252-255, 258, 261, 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial