Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського управління АТ «Ощадбанк», звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 року, яка станом на 15.02.2017 року становить 4935841,90 грн.. з яких: прострочений борг за Кредитом в сумі 2290611,06 грн., простроченні відсотки за користування Кредитом з 23.05.2014 року по 14.02.2017 рік в сумі 1216901,83 грн., три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 03.09.2012 року по 14.02.2017 року в сумі 132150,04 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.12.2011 року по 14.02.2017 року в сумі 50332,00 грн.; інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по січень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 917505,72 грн.; інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по січень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в сумі 328341,25 грн.. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року, відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія» про стягнення заборгованості за кредитним договором. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 12 жовтня 2017 року представник позивача звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 року, яка станом на 04.10.2017 року становить 5587047,51 грн.. з яких: прострочений борг за Кредитом в сумі 2290611,06 грн., простроченні відсотки за користування Кредитом з 06.06.2014 року по 03.10.2017 рік в сумі 1492339,97 грн., інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1138278,38 грн.; інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в сумі 414604,01 грн.; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 03.09.2012 року по 03.10.2017 року в сумі 175640,27 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.12.2011 року по 03.10.2017 року в сумі 75573,82 грн.. Представник позивача Баклан А. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що 13 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медична компанія» був укладений Договір кредитної лінії №227, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії окремими частинами на поповнення обігових коштів та придбання основних засобів з остаточним терміном повернення не пізніше 12.01.2016 року з максимальним лімітом кредитування у розмірі 3700000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 20,5% річних, а з 14.07.2011 року у розмірі 19 процентів річних. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 13 січня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки №227/31, яким поручитель зобов'язувався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання позичальнику кредитних коштів у відповідності до умов кредитного договору. Однак, всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, позичальник ТОВ «Медична компанія» систематично порушувало та належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим АТ «Ощадбанк» вимушений звернутись до Господарського суду Луганської області до позичальника, за результатами якого, 06 жовтня 2015 року ухвалено рішення, яким позов АТ «Ощадбанк» до ТОВ «Медична компанія» про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 року задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Медична компанія» на користь АТ «Ощадбанк» 3671435,63 грн.. Представник позивача зазначив, що рішення Господарського суду Луганської області на даний час не виконано, заборгованість не погашено, оскільки в результаті невжиття Позичальником та Поручителем заходів щодо погашення боргу перед Банком, станом на 15 лютого 2017 року, утворилась заборгованість за Договором кредитної лінії №227, яка з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, станом на 04.10.2017 року становить 5587047,51 грн.. з яких: прострочений борг за Кредитом в сумі 2290611,06 грн., простроченні відсотки за користування Кредитом з 06.06.2014 року по 03.10.2017 рік в сумі 1492339,97 грн., інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1138278,38 грн.; інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в сумі 414604,01 грн.; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 03.09.2012 року по 03.10.2017 року в сумі 175640,27 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.12.2011 року по 03.10.2017 року в сумі 75573,82 грн.. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі на підставі відзиву на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи (а .с. 87-92 т. 2). Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Медична компанія» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини невки суду не повідомив. Дослідивши матеріли справи, вислухавши пояснення представника позивача Баклан А. В., представника відповідача [PERSON], оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13 січня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Державний ощадний банк») в особі Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Закритим акціонерним товариством «Медична компанія» було укладено Договір кредитної лінії №227. Пунктом 2.2 Договору встановлено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 12.01.2014. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 2200000 грн. 00 коп. (п. 2.3 договору). В пункті 2.3.2 Договору сторони погодили графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоду діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період. Відповідно до п. 2.7.1 Договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки у розмірі 20,5% річних , яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором. Згідно із п. 2.7.3 Договору нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 31.01.2011. 17 березня 2011 року між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія» укладено Додатковий договір № 1, за яким змінено максимальний ліміт кредитування та встановлено у сумі 3700000 грн. 00 коп., а також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування. 14 липня 2011 року між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія» укладено Додатковий договір № 1, відповідно до якого п. 2.7.1 договору доповнено абзацом наступного змісту: «З 14.07.2011 проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором». 30 грудня 2011 року між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія» укладено Додатковий договір № 3, за яким пункт 2.7.3 договору викладено в наступній редакції: «Нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені позичальником з урахуванням наступного графіку: відсотки за грудень 2011 року - не пізніше 20.01.2012, відсотки за січень 2012 року - не пізніше 15.02.2012, починаючи з лютого 2012 року та в подальшому - щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. В разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту». Додатковим договором від 18.01.2012 № 4, змінено редакцію п. 2.2 договору та зазначено: «Кредит надається у вигляді невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 12.01.2014 року», а також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування. У зв'язку із зміною найменування позичальника з ПАТ «Медична акціонерна компанія» на ТОВ «Медична компанія» укладено Додатковий договір від 31.05.2012 № 5, за яким також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування. Відповідно до Додаткового договору від 15.08.2012 № 6 змінено редакцію п. 2.7.3 договору та викладено його в наступній редакції: «Нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 31.01.2011». Додатковим договором від 27.11.2012 № 7, який укладено між ПАТ «Ощадбанк» та ЗАТ «Медична компанія, змінено редакцію п. 2.2 Договору та зазначено: «Кредит надається у вигляді невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 12.01.2016», а також внесено зміни до графіку збільшення/зменшення ліміту кредитування. За умовами п. 7.1.1 Договору за порушення взятих на себе зобов'язань, передбачених положеннями цього договору, банк має право застосувати до позичальника пеню на користь банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми несвоєчасно сплачених комісійних винагород та/або процентів та користування кредитом за кожен день прострочення. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 13 січня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений Договір поруки №227/31, відповідно до предмету договору Поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання Позичальником Зобов'язання за Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому за Договором кредитної лінії №227 від 13 січня 2011 року. (а.с. 77-78 т.2) Пунктом п. 2.1 Договору поруки передбачено, що у разі порушення Позичальником виконання Зобов'язання або будь - якої його частини Кредитор має право вимагати від Поручителя виконання зобов'язання Позичальника перед Кредитором згідно з умовами Кредитного договору, в порядку, передбаченому цим Договором.. За змістом пункту 3.1. Договору поруки Поручитель відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. У пункті 3.2. Договору поруки сторони погодили, що Поручитель та Боржник, як солідарні боржники, залишаються зобов'язаними перед Кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю. Також п. 3.5. Договору поруки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання поручителем зобов'язань, що передбачені даним договором поручитель сплачує кредитору штраф у розмірі 10 % від суми несплаченого платежу. Відповідно до п. 6.5 Договору поруки поручитель підтверджує, що до укладення договору поруки він ознайомився з умовами кредитного договору, які йому зрозумілі. 17 березня 2011 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та Закритим акціонерним товариством «Медична акціонерна компанія» було укладено Додатковий договір №1 до договору поруки №227/31 від 31 січня 2011 року, відповідно до якого, сторони погодили викласти п. 2 розділу «Терміни та їх тлумачення» договору поруки №227/31 від 13.01.2011 р. в наступній редакції: Зобов'язання Позичальника, що випливають з Кредитного договору, а саме: повернути Кредитору у розмірі 3700000,00 гривень у строк та на умовах, зазначених у Кредитному договорі. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Обгрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на те, що ТОВ «Медична компанія» (Позичальник), в порушення умов кредитного договору, положень ст. ст. 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України, не здійснював погашення заборгованості за кредитом в межах суми стягнутої за рішенням Господарського суду Луганської області від 06 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 04.10.2017 року становить 5587047,51 грн., з яких: прострочений борг за Кредитом в сумі 2290611,06 грн., простроченні відсотки за користування Кредитом з 06.06.2014 року по 03.10.2017 рік в сумі 1492339,97 грн., інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1138278,38 грн.; інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в сумі 414604,01 грн.; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 03.09.2012 року по 03.10.2017 року в сумі 175640,27 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.12.2011 року по 03.10.2017 року в сумі 75573,82 грн. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України Отже, законодавством передбачено нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15). Крім того, Верховний Суд України від 25 травня 2016 року у справі №6-157цс16 прийшов до висновку, що з видачею судового наказу (ухвалення рішення) про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено. Крім того, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг складатиме, зокрема, проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами. Таким чином, вищенаведеними правовими нормами передбачено стягнення на користь позикодавця проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15). Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» скористався своїм правом стягнення з ТОВ «Медична компанія» заборгованість за Договором кредитної лінії №227 від 13.01.2011 строковий борг по кредиту в сумі 661595 грн. 92 коп., прострочений борг по кредиту в сумі 1629015 грн. 14 коп., строкові відсотки по кредиту в сумі 7154 грн. 24 коп., прострочені відсотки по кредиту в сумі 545595 грн. 90 коп., пеню за непогашення кредиту в сумі 564 грн. 09 коп., пеню за непогашення відсотків по кредиту в сумі 2332 грн. 85 коп., 3% річних по простроченому основному боргу в сумі 32659 грн. 87 коп., 3% річних по прострочених відсотках в сумі 10920 грн. 30 коп., інфляційні втрати по простроченому основному боргу в сумі 530575 грн. 89 коп., інфляційні втрати по прострочених відсотках в сумі 179032 грн. 50 коп., судовий збір в сумі 71988 грн. 93 коп., ці обставини встановлено рішенням Господарського суду Луганської області від 06 жовтня 2015 року у справі №913/660/15. Відповідно до частини 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений, або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Як убачається з п. 2 Договору поруки, ним не встановлений ані строк дії цього договору, ані строк припинення поруки (в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом установлено, що боржник ТОВ «Медична компанія» та поручитель [PERSON] взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 січня 2016 року (згідно кредитного договору та додатковими договорами до нього), зобов'язані повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. Отже, поряд з установленням строку дії основного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У зв'язку з порушенням боржником умов кредитного договору щодо своєчасного внесення чергових платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ст.ст. 1048, 1050 ЦК України право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши листа від 29.05.2015 року на ім'я Поручителя з вимогою усунути порушення Кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 20 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. (а.с. 84 т.1) Отже, при зміни кредитором на підставі статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. При цьому, боржник востаннє здійснив оплату за кредитом 30.05.2014 року. Отже заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника з 31.05.2014 року. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. При цьому, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. ПАТ «Державний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» з даним позовом звернувся до суду 28.02.2017 року (а.с.1-4), тому, з огляду на викладене, не підлягають задоволенню вимоги позову до [PERSON] як поручителя за Кредитним договором №227 від 13 січня 2011 року, у зв'язку з припиненням поруки останнього. Виходячи з встановлених вище обставин, суд не убачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з [PERSON] інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1138278,38 грн.; інфляційні втрати Банку з липня 2014 року по серпень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом в сумі 414604,01 грн.; три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 03.09.2012 року по 03.10.2017 року в сумі 175640,27 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування Кредитом з 01.12.2011 року по 03.10.2017 року в сумі 75573,82 грн., оскільки в розрізі даного спору позикодавець має право скористатись лише одним можливим способом відновлення порушеного права - заявити вимогу про стягнення з позичальника процентів за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів, а не застосування штрафних фінансових санкцій, передбачених умовами кредитного договору, дія якого припинена. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Державний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Медична компанія» про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed