Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дорстрой» (далі - ПАТ «Дорстрой») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Сєвєродонецька міська рада Луганської області про визнання договору купівлі-продажу та запису про державну реєстрацію договору недійсними, повернення нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2013 року між ПАТ «Дорстрой» та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту адміністративно-промислового комплексу, відповідно до умов якого позивач продав, а відповідач купила 25/100 часток об`єкту адміністративно-промислового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що договір купівлі-продажу від 26.12.2013 року суперечить актам цивільного законодавства, оскільки генеральний директор ПАТ «Дорстрой» не мав повноважень та достатніх правових підстав на відчуження спірного нерухомого майна. При цьому [PERSON] вартість майна не сплатила і має заборгованість перед ПАТ «Дорстрой» у розмірі 158000 грн. Таким чином, у ПАТ «Дорстрой» відсутній обов`язок щодо повернення на користь відповідача [PERSON] одержаного за спірним договором. Позивач просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту адміністративно-промислового комплексу від 26.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дорстрой», посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., реєстр №2268; визнати недійсним запис №4094061 від 26.12.2013 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно, що є предметом договору купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу від 26.12.2013 pоку, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., реєстр №2268; витребувати від [PERSON] та повернути у власність ПАТ «Дорстрой» 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається з 20/100 об`єкту літер «А-2, а, а1-а3, Пд» - адміністративна будівля з підвалом, кімнати 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20,21,22 загальною площею 448,0 кв.м, ґанок літера «а», та 5/100 часток об`єкту літер «Б,б» - бокси, кімнати 1, 2, 3 загальною площею 118,9 кв.м. 09.01.2019 року судом постановлено ухвалу про прийняття справи до розгляду за правилами загального позовного провадження. 10.07.2019 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі в справі в якості третьої особи на боці позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Сєвєродонецьку міську раду Луганської області, та ухвалу про закриття підготовчого провадження. 20.11.2019 року судом постановлено ухвалу про визнання обов`язковою особистої участі відповідача [PERSON] в судовому засіданні. Представник позивача адвокат Рибас А.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що в грудні 2013 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Директор діяв відповідно до Статуту та рішення Наглядової ради на продаж майна. Акціонер оскаржив рішення Наглядової ради від 12.12.2013 року, оформлене протоколом №35, яке господарським судом було визнано недійсним. Вартість спірного нерухомого майна станом на 12.12.2013 року становила 1,2 млн. грн., вартість активів - 723 тис. грн. Рішення господарського суду набрало законної сили 15.10.2014 року, обставини, встановлені цим рішенням не доказуються. Факт протиправності рішення Наглядової ради ПАТ «Дорстрой» встановлено судовим рішенням, відповідно, генеральний директор підприємства не мав права укладати договір. Під час укладання договору [PERSON] пред`явила копію банківської квитанції про оплату за договором, проте кошти на банківські рахунки не надійшли. Обсяг готівкових розрахунків на той час не міг перевищувати 150 тис. грн., а вартість договору становила 158 тис. грн., тому готівковий розрахунок був неможливим. Згідно даних касової книги ПАТ «Дорстрой» готівкові кошти від [PERSON] не надходили. Крім того, відповідач під час укладання договору повинна була пересвідчитись у повноваженнях [PERSON] , це є звичайною практикою, а така інформація загальнодоступною. У [PERSON] , як генерального директора була складна ситуація, він мав податковий борг, через що займався продажем майна. [PERSON] є генеральним директором, нотаріус при укладанні договору перевірив наказ про його призначення. У [PERSON] був реальний намір придбати спірне майно, воно знаходилось у неї в оренді. Дії [PERSON] в частині оплати не можна назвати добросовісними, оскільки жодних розрахунків відповідач не провела. Представник відповідача [PERSON] підтримав заявлений позов. Додатково суду пояснив, що була досягнута домовленість продати перший поверх спірної будівлі за 158 тис. грн. Відповідачу було надано чек на оплату. Вдень [PERSON] надала йому копію квитанції про оплату, з якої він зробив копію. Укладання угоди тривало 26.12.2013 року з 20 год. до 24 год. Протягом часу укладання угоди [PERSON] мала можливість розглянути усі документи (Статут ПАТ «Дорстрой», витяг з ЄДР). На момент укладання угоди генеральним директором був [PERSON] , а він не мав права підписувати договори купівлі-продажу. Експертна оцінка майна під час продажу не проводилась. На момент укладання оспорюваного договору у підприємства була заборгованість по заробітній платі та податкам, яку він погасив за рахунок власних коштів. Ринкова вартість спірного майна становила приблизно 800 тис. грн. Готівкові кошти повинні обліковуватись по бухгалтерії, здаватись в касу підприємства і в банк. В день укладання угоди він позичив [PERSON] , 747 тис. грн. Вартість спірного об`єкта визначалась Наглядовою радою підприємства, про що було прийняте відповідне рішення. Він отримав в рахунок оплати за спірне майно 15 тис. грн. від [PERSON] , а відповідач, як сторона договору повинна була сплатити 158 тис. грн. Він вважав, що угода з [PERSON] укладена, проте 05.01.2013 року з`ясував, що гроші від [PERSON] не надійшли. Ініціатором укладання договору був саме він, він поводив себе як генеральний директор і вирішував усі питання діяльності ПАТ «Дорстрой», саме так [PERSON] його і сприймала. Він не повідомляв відповідачу, що він не є генеральним директором підприємства. Він був обраний Наглядовою радою генеральним директором ПАТ «Дорстрой» в листопаді-грудні 2013 року, а відомості про нього, як про директора, були внесені до реєстру в січні 2014 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні спочатку позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що з 2000 року вона орендувала перший поверх спірного приміщення у підприємства, де директором був [PERSON] , з яким вона мала господарську діяльність. [PERSON] вів переговори з іншими орендарями. В грудні 2013 року [PERSON] умовляв її придбати спірне приміщення, бо казав, що має великі фінансові проблеми. Вона стала збирати грошові кошти і о 16 год. вони поїхали до нотаріуса Малахова С.О. , який визначив, які документи потрібно подати кожній стороні угоди. Договір купівлі-продажу укладався о 23 год. До початку договору вона віддала [PERSON] 1800 доларів США. Документів ПАТ «Дорстрой» вона не бачила, бо довіряла нотаріусу та [PERSON] . Вона знала, що [PERSON] є повноважним представником ПАТ «Дорстрой», бо якби їй було відомо, що останній не має повноважень, вона не стала б укладати цей договір. У неї є розписка, що вона передала [PERSON] в рахунок оплати за договором 1800 доларів США, про передачу решти коштів зазначено в договорі. [PERSON] був згодний продати приміщення за любі кошти, бо йому необхідно було терміново погасити борги, він вимагав гроші негайно. [PERSON] був єдиним керівником ПАТ «Дорстрой» і вирішував усі питання діяльності підприємства. Статуту підприємства їй для ознайомлення не надали. Згідно даних реєстру саме [PERSON] був керівником ПАТ «Дорстрой» і мав право підписувати документи, він підписував договори оренди, купівлі-продажу тощо. [PERSON] у нотаріуса перерахував гроші. 158 тис. грн. для неї значна сума. Ніяких коштів вона у [PERSON] в борг не брала. Згодом визнала позовні вимоги в повному обсязі, про що склала письмову заяву. Представник відповідача адвокат Тріфонов Є.О. позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що як покупець [PERSON] не повинна була робити оцінку майна, яке купувала, її влаштовувала ціна, яку запросив [PERSON] . Вона не повинна була перевіряти внутрішні документи підприємства щодо повноважень останнього, фінансових документів ПАТ «Дорстрой» вона не бачила. Щодо наявності у [PERSON] обмежень у повноваженнях, як у директора, [PERSON] відомо не було. На момент укладання угоди [PERSON] був впевнений, що має необхідний обсяг повноважень. Договір був укладений правомірно. Просив відмовити в задоволенні позову. Згодом в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. ПАТ «Дорстрой» є юридичною особою від дня його реєстрації, що визначено пунктом 2.1. Статуту підприємства. Підпунктом 17 пункту 8.3.2.2. Статуту ПАТ «Дорстрой» визначено, що до виключної компетенції Наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної звітності акціонерного товариства. Пунктом 8.4.5. Статуту ПАТ «Дорстрой» встановлено, що генеральний директор Товариства має право без доручення вчиняти дії від імені Товариства. Він уповноважений керувати поточними справами Товариства та здійснювати виконання рішень вищого органу Товариства та Наглядової ради, представляти Товариство у відносинах з іншими юридичними особами, здійснювати повноваження щодо управління корпоративними правами Товариства в господарських товариствах, створених за участю Товариства, проводити переговори та укладати угоди від імені Товариства, організовувати ведення протоколів засідань виконавчого органу Товариства. 12.12.2013 року Наглядовою радою ПАТ «Дорстрой» було прийняте рішення дозволити продаж частини адміністративної будівлі з підвалом, а саме 20/100 часток об`єкту: літер «А-2, а, а1-а3, Пд» - адміністративна будівля з підвалом, кімнати 2, 3, 4,5,6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20,21,22 загальною площею 448,0кв.м, ґанок літера «а», та 5/100 часток об`єкту: літер «Б,б» - бокси, кімнати 1, 2, 3 загальною площею 118,9 кв.м. за 158000 грн., оформлене протоколом №35. Цим рішенням Наглядова рада надала право підпису документів, пов`язаних з реалізацією об`єктів генеральному директору товариства [PERSON] . 26.12.2013 року ПАТ «Дорстрой» в особі генерального директора Помьотова Володимира Петровича та [PERSON] уклали договір, згідно з яким ПАТ «Дорстрой» продав, а [PERSON] купила 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці Сєвєродонецької міської ради, і сплатила за них обговорену грошову суму. Згідно довідок-характеристик на об`єкт нерухомого майна, вид. КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 11.12.2013 року, відчужується 20/100 часток об`єкту: літер «А-2, а, а1-а3, Пд» - адміністративна будівля з підвалом, кімнати 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22 загальною площею 448,0 кв.м, ґанок літера «а», та 5/100 часток об`єкту: літер «Б,б» - бокси, кімнати 1, 2, 3 загальною площею 118,9 кв.м. (п.п.1.1., 1.2. договору). Продаж відчужуваного нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за 158000 грн., які отримані представником Продавця від Покупця до оформлення цього договору (п.2.1 договору). Зазначений договір від імені продавця ПАТ «Дорстрой» був підписаний генеральним директором [PERSON] , і від імені покупця [PERSON] , також цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. та зареєстрований в реєстрі за №2268. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15541996 від 26.12.2013 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О. за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно - 25/100 часток об`єкту, які складаються з 20/100 часток об`єкту: літер «А-2, а, а1-а3, Пд» - адміністративна будівля з підвалом, кімнати 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22 загальною площею 448,0 кв.м, ґанок літера «а», та 5/100 часток об`єкту: літер «Б,б» - бокси, кімнати 1, 2, 3 загальною площею 118,9 кв.м. за №4094061. Згідно з рішенням Господарського суду Луганської області від 20.10.2015 року по справі №913/166/15, яке набрало законної сили 31.10.2015 року, було визнано недійсним рішення Наглядової ради ПАТ «Дорстрой», оформлене протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Дорстрой» від 12.12.2013 року №35. Частиною 1 ст. 417 ЦПК України встановлено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч.1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, установленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно з частиною першою статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Управління товариством здійснюють його органи, тобто є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Дієздатність юридичних осіб може обмежуватися законом (наприклад, юридичних осіб, утворених об`єднанням громадян, політичними партіями) або засновниками юридичних осіб відповідно до установчих документів. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (частина третя статті 92 ЦК України). Відповідно до статті 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, враховуючи приписи ч.1 ст. 417 ЦПК України, а також повне визнання позову відповідачем, суд вважає, що під час укладення договору купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу від 26.12.2013 року генеральний директор [PERSON] , який діяв від імені ПАТ «Дорстрой», не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а [PERSON] , проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях директора ПАТ «Дорстрой» [PERSON] , легковажно розрахувала на не суттєвість цих обставин при укладанні договору. При цьому суд враховує, що рішення Наглядової ради ПАТ «Дорстрой» від 12.12.2013 року, оформлене протоколом №35, яким [PERSON] було надано на укладання цього договору купівлі-продажу спірного об`єкту нерухомого майна та дозвіл на відчуження цього майна, було визнано недійсним згідно з судовим рішенням від 20.10.2015 року по справі №913/166/15. Таким чином, генеральний директор [PERSON] , який під час укладання угоди купівлі-продажу спірного майна [PERSON] , виступав від імені ПАТ «Дорстрой» як представник юридичної особи, не міг перевищувати своїх повноважень, визначених Статутом. Зазначене дає підстави зробити висновок, що під час укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу від 26.12.2013 року [PERSON] дійсно перевищив свої повноваження, визначені Статутом, він, як генеральний директор ПАТ «Дорстрой», не мав повноважень здійснювати продаж нерухомого майна, належного ПАТ «Дорстрой», що прямо передбачено підпунктом 17 пункту 8.3.2.2. та пунктом 8.3.5. Статуту товариства. За таких обставин, зазначені обмеження [PERSON] , як представника ПАТ «Дорстрой», набули юридичної сили для [PERSON] , оскільки вона при укладенні правочину знала та за всіма обставинами могла знати про такі обмеження, проявивши розумну обачність. При цьому суд вважає можливим прийняти визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що договір купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу від 26.12.2013 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дорстрой», посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., реєстр №2268, та запис №4094061 від 26.12.2013 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно, слід визнати недійсними. При цьому слід застосувати правила двосторонньої реституції та повернути сторони договору купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу від 26.12.2013 року, в первісний стан, оскільки суд прийняв визнання позову відповідачем і дійшов висновку про визнання цього договору недійсним, а тому слід витребувати від [PERSON] в порядку реституції та повернути у власність Публічного акціонерного товариства «Дорстрой» нерухоме майно, що було предметом договору купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу від 26.12.2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., реєстр №2268, а саме: 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається з 20/100 об`єкту літер «А-2, а, а1-а3, Пд» - адміністративна будівля з підвалом, кімнати 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22 загальною площею 448,0 кв.м, ґанок літера «а», та 5/100 часток об`єкту літер «Б,б» - бокси, кімнати 1, 2, 3 загальною площею 118,9 кв.м. Щодо витребування від Публічного акціонерного товариства «Дорстрой» в порядку реституції та повернення у власність [PERSON] грошових коштів у розмірі 158000 грн., які були одержані генеральним директором ПАТ «Дорстрой» [PERSON] за відчуження об`єкту нерухомого майна відповідно до договору купівлі-продажу 25/100 часток об`єкту - адміністративно-промислового комплексу від 26.12.2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., реєстр №2268, суд відзначає наступне. В п.2.1. договору купівлі-продажу від 26.12.2013 року зазначено, що продаж відчужуваного нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за 158000 грн., які отримані представником Продавця від Покупця до оформлення цього договору. При цьому суд вважає незмістовними доводи представників позивача щодо того, що станом на момент укладання договору купівлі-продажу від 26.12.2013 року обсяг готівкових розрахунків не міг перевищувати 150 тис. грн., а вартість договору становила 158 тис. грн., тому готівковий розрахунок був неможливим. Станом на 26.12.2013 року (дата укладення договору) була чинною Постанова № 210, відповідно до пункту 1 якої (в редакції від 06 червня 2013 року) було установлено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000 грн. При цьому пунктом 2 Постанови № 210 було визначено право фізичних осіб здійснювати розрахунки на суму, яка перевищує 150 000 грн, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, унесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки (у тому числі у депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті). Оскільки сума розрахунку за спірним договором купівлі-продажу від 26.12.2013 року перевищувала 150 000 грн, то з урахуванням положень Постанови № 210 розрахунки за цим договором мали відбуватися лише в безготівковій формі. У безготівковій формі розрахунок за договором купівлі-продажу між ПАТ «Дрстрой» та [PERSON] не проводився, про що зазначили в своїх поясненнях представники позивача та відповідач і що підтверджується наданими бухгалтерськими документами ПАТ «Дорстрой». При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.09.2020 року по справі №916/667/18, який зазначив наступне: «7.15. Проте порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались. 7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей пункт договору в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання покупцями грошей, суму цих грошових коштів та пропорції, в якій вони отримані кожним з продавців, є даними, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Отже, положення договору, які містять зазначені відомості, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 73 ГПК України вони є письмовим доказом. 7.28. Тому пункт 5 спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою. 7.35. Таким чином, положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. 7.36. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.». Крім того, в судовому засіданні представник позивача [PERSON] визнав, що частину коштів в сумі 1800 доларів США як плату за договором купівлі-продажу він дійсно отримав. Таким чином, суд вважає, що положення п.2.1. договору купівлі-продажу від 26.12.2013 року містять відомості щодо отримання [PERSON] , як продавцем, коштів в повному обсязі від [PERSON] , як покупця, до оформлення цього договору, відповідають визначенню доказів, наведеному в частині першій статті 73 ГПК України, а тому вони є доказом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає незмістовними посилання представників позивача на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27.01.2015 року по цивільній справі №428/2540/14-ц, як на доказ того, що [PERSON] грошові кошти за договором купівлі-продажу від 26.12.2013 року не сплатила. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що слід витребувати від ПАТ «Дорстрой» в порядку реституції та повернути у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 158000 грн., які вона сплатила за договором купівлі - продажу від 26.12.2013 року, оскільки цього вимагають правила двосторонньої реституції. Відповідно до ст.141 ЦПК України слід відшкодувати судові витрати позивачу за рахунок відповідача в сумі 1823 грн., оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved