Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Банк «Кредобанк» (далі ПАТ Банк «Кредобанк», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 08.02.2017 року між ПАТ Банк «Кредобанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № RF2-41185, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 37100 грн. строком до 07 лютого 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,1% на рік та щомісячної комісії. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, 08.09.2017 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу про дострокове погашення заборгованості. Заборгованість відповідачем погашена не була і станом на 04.09.2018 року загальний розмір заборгованості становить 56244 грн. 78 коп., з них: 36502 грн. 53 коп. заборгованість за кредитом, 1154 грн. 89 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 13244 грн. 70 коп. заборгованості за комісією та 5342 грн. 66 коп. заборгованість за пенею, яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що дійсно отримала від ПАТ Банк «Кредобанк» кредит в розмірі 37100 грн. В зв'язку з скрутним матеріальним становищем, перестала сплачувати кредит. Просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення комісії та зменшити розмір нарахованої пені. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 08.02.2017 року між ПАТ Банк «Кредобанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № RF2-41185, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 37100 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,1 % на рік та сплатою комісій за управління кредитом та обслуговування поточного рахунку для обслуговування кредиту. Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] припинила виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, у зв'язку із чим, 08.09.2017 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу про дострокове погашення заборгованості. Станом на 04.09.2018 року в [PERSON], виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача становить: 36502 грн. 53 коп. заборгованість за кредитом, 1154 грн. 89 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. Разом з тим із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач включив до суми заборгованості нараховану комісію в сумі 13244 грн. 70 коп. Законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з положеннями частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судом вбачається, що позивач включив до розрахунку заборгованості відповідача комісію за обслуговування та управління кредитом, яку нарахував у сумі 13244 грн. 70 коп., яка по своїй суті є платою за користування вказаним кредитом. Із матеріалів вказаної справи вбачається, що відповідач отримав саме кредит на споживчі цілі. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Отже, надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 та в постанові №6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року. За таких обставин суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості відповідача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 13244 грн. 70 коп., є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобов'язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 36502 грн. 53 коп. та процентам за користування кредитом в сумі 1154 грн. 89 коп., ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь яких заперечень з боку відповідача, підлягає задоволенню в повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається в розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки.. Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року передбачено що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року в справі № 6-100цс14 вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що розмір пені становить 13244 грн. 70 коп. Враховуючи майновий стан відповідача, стан його здоров'я, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру неустойки до 1000 грн. 00 коп. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково і з відповідача слід стягнути 38657 грн. 42 коп., з них: 36502 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитом, 1154 грн. 89 коп. заборгованість за процентами, а також пеня в сумі 1000 грн. 00 коп. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 56244 грн. 78 коп. та задоволено на суму 38657 грн. 42 коп., тобто на 68,73 % (38657,42х100:56244,78). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1211 грн. 02 коп. (1762х68,73:100).

Outcome: partial