Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №11197712000, відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер було змінено на №11197712001, згідно якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 48850 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 17.08.2037 року із сплатою 13,3% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань 15.08.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Іпотечний договір, згідно якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] В звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 14.10.2014 року виникла заборгованість перед позивачем, яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 604496,4 грн. - заборгованості по відсоткам в розмірі 288801,22 грн. Позичальник належним чином свої зобовязання не виконує, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. В рахунок виконання основного зобовязання позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в Іпотечному договорі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду заперечення, згідно яких позовні вимоги позивача не визнає та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 15.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №11197712000, відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер було змінено на №11197712001, згідно якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 48850 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності в строк до 17.08.2037 року із сплатою 13,3% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань 15.08.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Іпотечний договір, згідно якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34,0 кв.м., житловою площею 25,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого 15.08.2007 року за реєстровим номером 774, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2284702, згідно витягу з Державного реєстру правочинів №4454504 від 15.08.2007 року. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком в порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. В звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 14.10.2014 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 897385,75 грн. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, та АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України Згідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Судом приймається до уваги той факт, що житлове приміщення, яке є предметом іпотеки (за договором іпотеки від 26.03.2008 року) призначено для задоволення вимог іпотекодержателя та для передачі його у власність позивача.. При цьому суд повинен враховувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, який є чинним на час ухвалення судового рішення. На підставі цього Закону вбачається, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: dismissed