Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 08 вересня 2014 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позовних вимог, вказавши, що 08.02.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNHDGL00000388, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 37066,19 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 08.02.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Приватбанк» і [PERSON] 08.02.2007 року уклали договір застави майнових прав № DNHDGL00000388. Згідно з договором застави майнових прав [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34,11 кв.м., житловою площею 16,48 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за нею станом на 07.07.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 114682,10 доларів США, що в еквіваленті складає 1350955,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 33631,77 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 30242,31 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 1020,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 49788,02 доларів США. Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNHDGL00000388 від 08.02.2007 року у сумі 114682,10 доларів США, що в еквіваленті складає 1350955,14 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 34,11 кв.м., житловою площею 16,48 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Просили виселити [PERSON], та інших осіб, які зареєстровані або проживають у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS]. та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача за довіреністю - Демарчук М.В, не з'явився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував . В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася. Про день місце та час розгляду справи сповіщена належним чином, що підтверджується судовою повісткою від 28.11.2014 року та SMS - повідомленням, що доставлено 28.11.2014 року о 1611 год. Про причини своєї неявки суд не повідомила, письмових заяв від неї не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 08.02.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNHDGL00000388, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 37066,19 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 08.02.2027 року. /а.с.16-21/ В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Приватбанк» і [PERSON] 08.02.2007 року уклали договір застави майнових прав № DNHDGL00000388. Згідно з договором застави майнових прав [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34,11 кв.м., житловою площею 16,48 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]./а.с.20-21/ Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» . Разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за нею станом на 07.07.2014 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 114682,10 доларів США, що в еквіваленті складає 1350955,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 33631,77 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 30242,31 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 1020,00 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 49788,02 доларів США. /а.с.7-10/ У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Про наявність заборгованості по кредитному договору відповідач повідомлявся за допомогою Повідомлення №30.1.0.0/2-971 від 31.05.2014 року, що також підтверджується реєстром про направлення рекомендованих поштових відправлень від 04 червня 2014 року /а.с.12,13-14/ Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до приписів ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Так, відповідачу банком направлялось повідомлення про невиконання ним умов договору кредиту, необхідності усунення таких порушень, намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень, та пропонування добровільно виселитись з житлового приміщення, що є предметом іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №30608806 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо зареєстрованого права власності за [PERSON] - відсутні та загальна площа квартири складає 34,11 кв.м., житлова площа 16,48 кв.м./а.с.47,16/ Крім того, сторони оцінили право вимоги передачі майнових прав на квартиру по [ADDRESS] у розмірі 172 482,00 грн., а сума боргу за кредитним договором DNHDGL00000388 від 08.02.2007 року складає 1 350 955,14 грн. Позивачем не надано доказів про те, що вказане нерухоме житлове майно не використовується як місце постійного проживання іпокодавця та що у іпокодавця у власності знаходиться інше нерухоме майно. Разом з тим, на час ухвалення даного рішення вступив в силу Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. Згідно ч. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07.06.2014 р., протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ч. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Встановлено, що кредит отриманий [PERSON] укладений в іноземній валюті, площа квартири, яка є предметом іпотеки менше 140 кв.м. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач має у власності якесь інше нерухоме житлове майно, то суд приходить до висновку, що на дані правовідносини поширюється дія мораторію, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на те, що вимога про виселення є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і враховуючи дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то така також задоволенню не підлягає. Матеріали справи не містять доказів, що на дані правовідносини, які виникли між сторонами не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд вважає, що в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і на момент вирішення справи йому було відомо про існування такого мораторію, а відтак саме позивач повинен доводити, що дія мораторію не поширюється на даний іпотечний договір. Водночас, позивач не позбавлений можливості звернутись з даним позовом після закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який носить тимчасовий характер. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, виходячи з даного результату розгляду справи, суд вважає, що судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed