Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач [PERSON] 28.02.2008 року уклали кредитний договір №К2V4A800000027 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 12937,95 доларів США на термін до 27.02.2013 року, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених Кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 28.02.2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Свої зобов'язання за Кредитним договором позивачем належним чином виконано, а саме видано відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 12937,95 доларів США. Як зазначає представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», в порушення умов Кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Кредитним договором порядку та строки, у зв'язку з чим відповідач [PERSON] станом на 20.05.2015 року має заборгованість в розмірі 56216,99 доларів США, з яких: 10954,60 доларів США - заборгованість за кредитом; 2225,88 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1326,07 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 39022,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Кредитного договору: 11,76 доларів США - штраф (фіксована частина); 2676,44 доларів США - штраф (процентна складова). З огляду на викладене, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» через представника звернулось до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість в розмірі 56216,99 доларів США, що за курсом 21,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.05.2015 року складає 1194611,13 грн. за кредитним договором №К2V4A800000027 від 28.02.2008 року; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Буші Н.Д. від 17.07.2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання (а.с. 28). 24.02.2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: [PERSON], про припинення поруки, вимоги якої вмотивовані наступним. 28.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № К2V4A800000027. 28.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № К2V4A800000027, за яким [PERSON] поручилася за виконання зобов'язання по вищезазначеному кредитному договору. Як зазначає представник відповідача [PERSON] - [PERSON], строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі в будь-якому випадку настав 23.06.2009 року, оскільки у зазначену дату позивач ПАТ КБ «Приватбанк» однозначно реалізував своє дострокове право вимоги, звернувшись 23.06.2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про стягнення заборгованості достроково за кредитним договором № К2V4A800000027, відповідно право вимоги до поручителя виникло 23.06.2009 року, а тому підстави для стягнення заборгованості відсутні у зв'язку із припиненням поруки. Порука припинилася починаючи з 24.01.2010 року - вказана дата є наступним днем за днем спливу шестимісячного строку. З огляду на викладене, відповідач [PERSON] просить суд визнати припиненим договір поруки № К2V4A800000027 від 28.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], за яким [PERSON] поручилася за зобов'язаннями [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором № К2V4A800000027 від 28.02.2008 року. Ухвалою суду від 24.02.2016 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: [PERSON], про припинення поруки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано в одне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 57-58). Ухвалою судді від 27.04.2016 року справу прийнято до свого провадження суддею Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. та призначено до судового розгляду. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Борщ А.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин та просив суд про їх задоволення. Щодо вимог зустрічної позовної заяви зазначив наступне. При укладенні кредитного договору та договору поруки було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Пунктом 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 11 Договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до п. 12 Договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» було пред'явлено вимогу до поручителя [PERSON] в межах п'ятирічного строку. Таким чином, представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Борщ А.В. вважає, що у зв'язку з пред'явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги, а тому просить суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог позовної заяви заперечував, просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № К2V4A800000027 від 28.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] та договором поруки № К2V4A800000027 від 28.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], подавши до суду відповідну письмову заяву (а.с. 70), та відмовити повністю ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову. Вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення поруки підтримав та просив суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. В матеріалах справи міститься письмова заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідно до якої остання просить суд про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором № К2V4A800000027 від 28.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с. 71) та відмовити повністю в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк». За даних обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 28.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № К2V4A800000027 (далі - Кредитний договір) (а.с. 10-13), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 12937,95 доларів США зі сплатою відсотків за його використання у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення - 27.02.2013 року, а відповідач [PERSON] зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п.п. 2.1, 16.1.1 - 16.1.7 Кредитного договору) в строки та порядку, встановлених Кредитним договором. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов'язань за Договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу. Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється, шляхом сплати Щомісячних Платежів відповідно до статті 16.6 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та Кредитом. Для погашення заборгованості Банк відкриває Позичальникові Транзитний Рахунок. Позичальник здійснює погашення заборгованості (включаючи виплату боргу за Кредитом, процентами, винагородою та усіма іншими платежами), шляхом внесення коштів на Транзитний Рахунок, з якого відповідні кошти списуються на користь Банку. Внесення коштів на Транзитний Рахунок може здійснюватися одним із наступних способів: - Позичальник вносить кошти на Транзитний Рахунок через касу Банку; або - у випадку наявності у Позичальника платіжної картки, емітованої Банком, Позичальник доручає Банку проводити погашення Заборгованості у передбачені строки, шляхом списання на Транзитний Рахунок відповідної суми коштів, яка розміщена на Картковому Рахунку. Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком у випадку пред'явлення Позичальником не пізніше ніж за один Банківський День до початку перебігу Періоду Сплати, документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Згідно з п. 4.5 Кредитного договору, з метою виконання зобов'язань щодо погашення Заборгованості, Позичальник доручає Банку списувати кошти зі всіх своїх поточних рахунків у будь-якій валюті, за наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за цим Договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється у порядку, встановленому законодавством. У випадку недостатності або відсутності у Позичальника коштів у національній валюті для погашення Заборгованості (в тому числі сплати неустойки). Банк має право списати кошти в іноземній валюті, у розмірі, еквівалентному сумі Заборгованості в національній валюті на дату погашення, і продати списану іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України (далі - «МВРУ») (за курсом МВРУ для цієї операції на дату її проведення), з відшкодуванням Банку витрат на сплату зборів, комісій і вартості наданих послуг. При цьому Позичальник доручає Банку оформити заявку на продаж іноземної валюти на МВРУ від імені Позичальника. У відповідності до п. 4.6 Кредитного договору, кошти, отримані Банком від Позичальника для погашення Заборгованості направляються для її погашення в такій черговості: 1) для відшкодування витрат/збитків, яких зазнав Банк за Договором (зокрема, згідно із статтями 5.2.7 Договору); 2) для оплати неустойки згідно із статтею 13 Договору; 3) для оплати простроченої Заборгованості за винагородами; 4) для оплати простроченої Заборгованості за процентами; 5) для оплати простроченої Заборгованості за наданим Кредитом; 6) сума, що залишилася, направляється на погашення Заборгованості в такій послідовності: (1) за винагородами, (2) за процентами, (3) за наданим Кредитом. Для уникнення сумнівів, Заборгованість за винагородами, процентами та частиною Кредиту вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна бути погашена. Згідно з п. 4.7 Кредитного договору, остаточне погашення Заборгованості здійснюється не пізніше Дати Погашення. Сума остаточного погашення Заборгованості може відрізнятися від суми Щомісячного Платежу. Відповідно до п..6.2 Кредитного договору, застава забезпечує Забезпечені Вимоги в розмірі їх повної вартості, незалежно від того, якою така вартість може бути в будь-який час протягом строку дії Договору. Не обмежуючи викладеного вище та положень статті 6.1 Договору, Сторони цим погоджуються, що на дату підписання Договору Забезпечені Вимоги становлять розмір, визначений у статті 16.9 Договору. Згідно з п. 7.1 Кредитного договору, Предметом Застави за цим Договором є Автомобіль, власником якого є Позичальник і детальний опис якого наведено у статті 16.7 Договору. Відповідно до п. 16.7 Кредитного договору, Предметом Застави за цим Договором є автомобіль, марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. [NUMBER], 2015 року випуску, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1,8. Сторони погодили, що на дату підписання Договору вартість Предмета Застави становить 79790,00 грн. Станом на дату підписання Договору розмір Забезпечених Вимог становить 20819,40 доларів США, плюс нараховані проценти та винагороди, а також інші суми, що можуть підлягати сплаті Позичальником за Договором (п.п. 16.8, 16.9 Кредитного договору). Крім того, в забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором 28.02.2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № К2V4A800000027 (далі - Договір поруки). Відповідно до п. 2 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з п. 4 Договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до п. 5 Договору поруки, у випадку невиконання боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов'язання (-ь). У відповідності до п. 6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору. Згідно з п.п. 11, 12 Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 28.02.2008 року заборгованість відповідача [PERSON] за Кредитним договором становить 56216,99 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 10954,60 дол. США, заборгованість за відсотками - 2225,88 дол. США, заборгованість з комісії - 1326,07 грн., заборгованість з пені - 39022,24 дол. США, а також штрафи відповідно до Договору: 11,76 дол. США - штраф (фіксована частина), 2676,44 дол. США - штраф (процентна складова), що в еквіваленті за курсом 21,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.05.2015 року складає 1194611,13 грн. (а.с. 3-4) Як вбачається з копії реєстру рекомендованих поштових відправлень №1774 від 27.05.2015 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] були направлені письмові повідомлення про повернення грошових коштів за №30.1.0.0/2 - С39 (а.с. 6, 7, 8-9). Як вбачається з копії ухвали судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В. від 09.02.2012 року, в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська 23.06.2009 року надійшла позовна заява ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалами судді Гончаренко В.М. від 23.06.2009 року було відкрито провадження по справі, позивачу було відстрочено сплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи до ухвалення по даній справі рішення та вжито заходи забезпечення позову. 15.09.2009 року ухвалою судді Ткаченко Н.В. було замінено сторону позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з офіційною зміною найменування банку. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2012 року ухвала судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська була скасована та справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про підсудність справи. Відповідно до копії вищезазначеної ухвали судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 09.02.2012 року, а також копії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2017 року, позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - повернуто позивачу, як подану з порушенням правил підсудності (а.с. 126, 127). З копії позовної заяви (а.с. 130-134) та копії заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 року (а.с. 206-207), наявних в матеріалах справи вбачається, що в червні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення. Вказаним заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено частково. Звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором, а саме: автомобіль Chevrolet, модель Lacetti, рік випуску: 2005, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором № К2V4A800000027 від 28.02.2008 року - в розмірі 232725,15 грн. Присуджено до стягнення з [PERSON], ПАТ «Акцент-Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000,00 грн. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що, згідно виписки по рахунку [PERSON], яка міститься в матеріалах справи (а.с.187-189), останній платіж відповідачем [PERSON] з метою погашення заборгованості за Кредитним договором було сплачено позивачу 27.01.2009 року. Так, ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні правові позиції висловлені в постановах ВСУ від 19.03.2014 року в справі №6-20цс14, а також від 03.06.2015 року в справі № 6-31цс15. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що останній платіж за кредитним договором відповідачем [PERSON] було здійснено 27.01.2009 року, а право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості виникло з моменту припинення погашення чергового щомісячного платежу, а саме, з 28.02.2009 року, суд вважає обґрунтованою заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строку позовної давності до кредитно-заставного договору № К2V4A800000027 від 28.02.2008 року. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, [PERSON] просила припинити правовідношення поруки за договором поруки. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з приписами ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правовими наслідками порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, згідно ст. 554 ЦК України, є солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Пунктом 12 Договору поруки, строк позовної давності за цим договором складає 5 років. Відповідно до змісту ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. За результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення в справі №6-53цс14, колегією суддів Верховного Суду України було винесено постанову від 17.09.2014 року, відповідно до якої зазначено, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. В постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року в справі 6-1265цс16 висловлена наступна правова позиція. З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за овердрафтом) пред'явити вимоги до поручителя. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Більш того, до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін, можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи, що строк позовної давності за основним зобов'язанням сплив 27.02.2012 року, а представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами 30.06.2015 року (відповідно до відмітки на конверті (а.с. 23), крім того, беручи до уваги положення статті 266 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для визнання поруки за договором поруки №K2V4A800000027 від 28.02.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] - припиненою. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оцінивши зібрані по справі докази крізь призму наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 56216,99 доларів США, що за курсом 21,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.05.2015 року складає 1194611,13 грн. за кредитним договором №К2V4A800000027 від 28.02.2008 року, необґрунтованими та недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. В той же час, суд дійшов до переконання про необхідність задоволення вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: [PERSON], про припинення поруки. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, тобто, з позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 11, 253, 256, 266, 267, 526, 530, 543, 549, 559, 598, 610, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved