Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з зазначеною позовною заявою в якій просить стягнути з відповідачки завдану матеріальну шкоду у розмірі 8774,60 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2013р. складає 70135,38 грн. та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 25.06.2012р. по 28.05.2013р. відповідачка знаходилася в трудових відносинах з позивачем, займаючи посаду касира-операціоніста в касі перерахунку Южного ГРУ, з якою було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 10.07.2012р. відповідачка під час неналежного виконання своїх службових обов'язків, замість зробити обмін 1000 доларів США, які клієнт Банку передав відповідачці для обміну, помилково зробила обмін 10000 доларів США, чим утворила недостачу в касі на загальну суму 9000,00 доларів США. Під час проведення внутрішньобанківської перевірки, відповідачка свою провину визнала в повному обсязі. Згідно наказу № СП 2009-322 від 16.04.2012р. встановлюється нарахування на заборгованість за заподіяну шкоду у розмірі відсоткової ставки Національного Банку України за кожен день з моменту виникнення нестачі. Відповідачка допустила недостачу на загальну суму 8774,60 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює в гривневому еквіваленті 70135,38 грн., яку відповідачка в добровільному порядку не відшкодовує у зв'язку з чим позивач звернувся з зазначеною позовною заявою до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити, оскільки нестача виникла не з її вини. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з трудового законодавства, пов'язані з правовідносинами між робітником та роботодавцем, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Кодексом законів про працю України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 25.06.2012р. відповідачка [PERSON] (а.с. 50-51) працювала в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 52-53, 54, 55, -63) на посаді касира-операціоніста І категорії в касі перерахунку Южного ГРУ (а.с. 49). Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 22.06.2012р. був укладений договір б/н про повну матеріальну відповідальність на підставі якого до обов'язків [PERSON] відноситься, зокрема: належним чином виконувати покладені нормативними актами роботодавця посадові обов'язки; відшкодувати повну вартість нанесеного винними діями і/або бездіяльністю збитку, заподіяного матеріальним цінностям. Підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності є заподіяний діями або бездіяльністю працівника матеріальний збиток і/або ушкодження матеріальних цінностей, які належать роботодавцеві і/або іншим особам, матеріальні цінності яких перебувають у користуванні роботодавця на підставі відповідних угод між роботодавцем і такими особами (а.с. 8-10). Згідно положення по організації касира каси перерахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» до основних обов'язків [PERSON] відносяться, зокрема: організація і проведення роботи з якісного здійснення перерахунку виручки клієнтів, операцій завантаження, вивантаження АТМ (банкоматів і терміналів), обробки коштів, інкасованих у відділеннях банку, формування сум підкріплень, сортування, обробка, формування грошової готівки, виключення з обороту старої купюри, вилучення сумнівних банкнот і монет, якісна підготовка здачі коштів в НБУ, обробка грошових готівкових коштів, куплених у інших банків і систем філій ПриватБанку, підготовка грошових готівкових коштів при продажу іншим банкам в системі філій ПриватБанку (а.с. 17-46). Згідно наказу № СП 2009-322 від 16.04.2012р. встановлюється нарахування на заборгованість за заподіяну шкоду у розмірі відсоткової ставки Національного Банку України за кожен день з моменту виникнення нестачі (а.с. 47-48). 10.07.2012 року в ході проведення ревізії в кабінці операційної каси касира [PERSON] виявлена нестача грошових коштів в сумі 9000,00 доларів США, що підтверджується копією акту про нестачу грошових коштів в операційній касі від 10.07.2012р. (а.с. 70). Під час проведення внутрішньобанківської перевірки [PERSON] свою провину у нестачі визнала в повному обсязі, що підтверджується її письмовими поясненнями (а.с. 11-12). За приписами КЗпП України, працівники несуть у порядку, встановленому законодавством, матеріальну відповідальність за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків (ч. ч. 1, 2 ст. 130). Відповідно до ст. 134 КЗпП України до випадків повної матеріальної відповідальності працівників відповідно до законодавства належить відшкодування шкоди у повному розмірі, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до п. 5 ст. 134 КЗпП України працівники несуть відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини у випадку коли шкоди завдано недостачею. Згідно положень ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. На підставі ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено установою з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. За змістом ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі недостачі матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника (п. 1). Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п. 8). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Відповідно до ст. 138 КЗпП України, обов'язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним органу. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. Оглянувши надані позивачем докази на підтвердження своєї позиції, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні й доводять наявність вини відповідачки у нестачі та не відшкодуванні матеріальної шкоди, завданої нею, як працівником, під час виконання своїх трудових обов'язків в сумі 8774,60 доларів США. З виявленою в результаті проведення ревізії недостачею відповідачка погодилася, про що свідчить її письмове пояснення (а.с. 11-12). Таким чином, всупереч умовам договору та вимог чинного законодавства відповідачка належним чином свої зобов'язання по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди не виконала та не здійснювала повернення нестачі у повному обсязі. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком, що утворилася внаслідок недостачі складається з наступного: 8003,08 доларів США - заборгованість шкоди, завданої в результаті нестачі; 771,50 грн. - ставка НБУ, згідно наказу № СП 2009-322. Отже, загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» складає 8774,60 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2013 року складає 70135,38 грн. (а.с. 6-7). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачкою не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказами по справі є любі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги сторони (ст. 57 ЦПК України). Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів оплати відповідачкою заподіяної шкоди. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені платіжним дорученням (а.с. 1). На підставі ст. ст. 130, 132, 134, 135-1, 135-3, 138, 232 КЗпП України,

Outcome: approved