Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Южного ГРУ, уточнивши позовні вимоги, просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. При цьому позивач посилається на те, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань по кредитному договору №ODMLGA00000625 від 25 грудня 2007 року, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 50,90 кв.м., житловою 29,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Однак, проживання в квартирі відповідачів та їх реєстрація негативно впливає на її ціну та перешкоджає реалізації предмету іпотеки, а тому вони вимушені звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглядати у їх відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно умов кредитного договору №ODMLGA00000625 від 25 грудня 2007 року, [PERSON] отримала від ЗАО АКБ «ПриватБанк», яке в наступному було перейменовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 67000 доларів США на споживчі цілі, а також в розмірі 14380 доларів США на сплату страхових платежів. У свою чергу [PERSON], зобов'язалась повернути кредит та сплатити за його користування проценти в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та неустойку. Крім основного договору кредитування, між сторонами 25 грудня 2007 року був укладений та нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] в рахунок забезпечення кредитного договору передала АТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,90 кв.м., житловою 29,20 кв.м., яку придбала за кредитні кошти. 03 червня 2013 року Київським районним судом м. Одеси було прийнято рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем за ціною, визначеною договором іпотеки або на підставі оцінки майна суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна на час укладення договору купівлі-продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODMLGA00000625 від 25 грудня 2007 року в розмірі 101441,10 доларів США (сто одна тисяча чотириста сорок один долар 10 центів США). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. 03 липня 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» направив відповідачці [PERSON] вимогу про добровільне звільнення квартири з усіма членами сім'ї, однак з боку відповідача будь-яких повідомлень не надходило. Відповідно до довідки КП « ЖКС «Вузівський» від 12 березня 2014 року, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], її син [PERSON], [INFO], її батько - [PERSON] та чоловік - [PERSON]. При таких обставинах, приймаючи до уваги відсутність відомостей від відповідачів про звільнення квартири, а також виходячи із того, що право користування квартирою відповідачів повністю залежить від виконання зобов'язань іпотекодавця, суд вважає вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Абзацом 3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що підставою для зняття з реєстрації є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат також підлягають задоволенню.

Outcome: approved