Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та працівником КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» [PERSON] було укладено кредитний договір №80520714238 про відкриття карткового рахунку для зарахування заробітної плати та обліку операцій з платіжною карткою. 23.11.2015р. даний договір було викладено у новій редакції. Згідно договору кредитор відкрив позичальнику кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки, виданої в рамках зарплатного проекту, з лімітом у сумі не більше 3 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,00 % на рік та строком погашення до 30.11.2018 р. Позичальник зобов'язався сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані, згідно п. 7.2.15 договору, та у разі звільнення з роботи протягом 3 робочих днів з дати звільнення погасити усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом. При недотриманні позичальником умов договору кредитор має право достроково вимагати повернення наданого кредиту. У випадку несвоєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором кредитор має право стягнути заборгованість шляхом звернення суми боргу за рахунок майна позичальника. У разі прострочення сплати заборгованості та/або процентів за кредитом позичальник повинен сплатити кредитору за кожний день прострочки. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював. З листопада місяця 2015р. [PERSON] припинив обслуговування кредиту, не сплачує проценти за ним, у зв'язку з чим станом на 11.11.2016 року за ним виникла заборгованість у загальній сумі 4083,65 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв'язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості по кредитному договору № 80520714238 від 12.08.2014 на загальну суму 4083,65 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останньою відомою адресою місця реєстрацію та проживання, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 12.08.2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та працівником працівником КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» [PERSON] було укладено кредитний договір №80520714238 про відкриття карткового рахунку для зарахування заробітної плати та обліку операцій з платіжною карткою. 23.11.2015р. даний договір було викладено у новій редакції. Згідно договору кредитор відкрив позичальнику кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки, виданої в рамках зарплатного проекту, з лімітом у сумі не більше 3 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,00 % на рік та строком погашення до 30.11.2018 р. (п.п. 2.4, 2.6, 2.10 договору). Згідно пп. 7.2.15. договору позичальник зобов'язаний сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані. Згідно пп. 7.2.23. договору у разі звільнення позичальника з роботи протягом 3-х робочих днів з дати звільнення він зобов'язаний погасити усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом. Згідно пп. 7.3.3. договору при недотриманні позичальником умов договору кредитор має право достроково вимагати повернення наданого кредиту. Відповідно до пп. 7.3.14. договору у випадку несвоєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором кредитор має право стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення суми боргу за рахунок майна позичальника у порядку, встановленому чинним законодавством України. Згідно з вимогами п. 8.1.1. договору, у разі прострочення сплати заборгованості та/або процентів за кредитом позичальник повинен сплатити кредитору кожний день прострочки, включаючи день сплати, пеню, яка нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Так, судом було встановлено, що з листопада 2015р. [PERSON] припинив обслуговування кредиту, не сплачує проценти по ним. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з відповідача борг за договором №80520714238 про відкриття карткового рахунку для зарахування заробітної плати та обліку операцій з платіжною карткою, укладеного 25.09.2015 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та працівником працівником КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» [PERSON] у загальному розмірі 4083,65 грн., який станом на 11.11.2016 року складається з: суми непогашених процентів за користування кредитом у розмірі 498,73 грн.; нарахованої пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 67,40 грн.; суми непогашеного основного боргу за кредитом у розмірі 2923,17 грн.; нарахованої пені за несвоєчасне погашення основного боргу за кредитом у розмірі 513,24 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved