Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.08.2013 року в розмірі 52107,61 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00грн., вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов'язання по кредитному договору. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» Гаренко Н.В. не прибула, надала до позовної заяви клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягення заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Із матеріалів справи встановлено, що 06.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 06.08.2013 року, відповідно до якої відповідач погоджується з умовами та правилами надання банківських послуг. (а.с.6). Відповідач, передбачені договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконує, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 52107,61 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 484,55грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 43765,55грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 4900,00грн.; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 2457,51грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 06.08.2013 року, станом на 28.02.2018 року.(а.с.5). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих відсотків та комісій. Таким чином, зі змісту наведених правових норм та матеріалів справи вбачається порушення прав позивача внаслідок невиконання договірних зобов'язань відповідачем. Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву просить застосувати строки позовної давності, тому суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі змісту наведених норм вбачається, що початок перебігу строку позовної давності пов'язується не із строком дії картки, а фактами, які свідчать про порушення прав позивача, тобто несплатою відповідачем чергового платежу. Із розрахунку заборгованості Банку від 28.02.2018 року встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив останній платіж 24.10.2013 року в сумі 100грн. Однак, Банк з позовом до суду звернувся лише 18.04.2018 року. Тобто, з моменту порушеного права позивача минуло більше трьох років і причини пропущення строків позовної давності позивачем не вказані. Крім того, матеріалами справи не підтверджено та позивач не надав в судове засідання доказів, яку саме картку оформив відповідач (назва) та строк її дії. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, і в задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed