Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернулося до суду з позовом до [PERSON] і просить у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №КФ-ВКЛ-2016090 від 14.12.2012 року у розмірі 206 136,85 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 14.12.2012 року шляхом визнання права власності на предмет іпотеки; визнати право власності за ПАТ Дельта Банк на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON], а саме на приміщення відділення акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, що складається з приміщень відділення банку 97-1, 97-2, 97-3, 97-4, 97-5, 97-6, 97-7, приміщення відділення банку літ.А, загальною площею 111,40 кв.м., розташовані за адресою: вул. Огієнка Івана, 1/34 у м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Дельта Банк і фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений кредитний договір №КФ-ВКЛ-2016090. Відповідно до п.1.1 договору кредитор надає позичальникові грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання, а позичальник зобовязується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобовязання за договором. Згідно п.1.1.1 договору надання кредиту здійснюється окремими частинами - траншами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 275,187,00 грн. і зменшення максимального ліміту заборгованості у порядку, зазначеному в п.1.1.2 договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,99 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 13.12.2015 року включно на умовах, визначених договором. Відповідно до п.1.1.3 договору встановлено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких з зобовязань, передбачених п.3.3.14 цього договору процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 30% річних і починає застосовуватися до взаємовідносин сторін за цим договором, починаючи з дня наступного за кінцевим терміном виконання зобовязання та діє до дня виконання умов, передбачених п.3.3.14 цього договору. Однак, відповідач зобов'язання належним чином не виконує та станом на 20.08.2015 року має заборгованість, яка становить 206,136,85 грн.. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством Дельта Банк і [PERSON] укладено договір іпотеки від 14.12.2012 року, згідно умов якого відповідач надала у іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме приміщення відділення акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, що складається з приміщень відділення банку 97-1, 97-2, 97-3, 97-4, 97-5, 97-6, 97-7, приміщення відділення банку літ.А загальною площею 111,40 кв.м. за адресою: вул. Огієнка Івана, 1/34 у м. Житомирі. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 02.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6140/53. Заставна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін була встановлена у розмірі 942 063,00 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася повторно. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник залученого в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ПАТ Укрсиббанк у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Так, 14.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Дельта Банк і фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір кредиту № КФ-ВКЛ-2016090. Відповідно до п.1.1 договору кредитор надає позичальникові грошові кошти у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання, а позичальник зобовязується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобовязання за договором. Згідно п.1.1.1 договору надання кредиту здійснюється окремими частинами - траншами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 275,187,00 грн. і зменшення максимального ліміту заборгованості у порядку, зазначеному в п.1.1.2 договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,99 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 13.12.2015 року включно на умовах, визначених договором (а.с.70-73). Згідно статуту Публічне акціонерне товариство Дельта Банк є правонаступником ТзОВ Комерційний банк Дельта (а.с.36-37). У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № КФ-ВКЛ-2016090 від 14.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством Дельта Банк і [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено 14.12.2012 року договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - приміщення відділення акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк загальною площею 111,40 кв.м., що складається з приміщень відділення банку 97-1, 97-2, 97-3, 97-4, 97-5, 97-6, 97-7 приміщення відділення банку (літ.А) за адресою: м. Житомир, вул. Огієнка Івана, 1/34 (а.с.16-21). Згідно п.4.1.6 договору іпотеки у разі порушення позичальником зобовязання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобовязань за цим договором, а також інших обовязків іпотекодавця та/або позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 7 Закону України Про іпотеку встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Відповідно до положень ст.37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (правова позиція Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі №6-124цс13). Відповідно до ст.ст.33, 35 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. На підтвердження направлення відповідачеві як іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення представником позивача надано квитанцію та опис вкладеного у цінний лист (а.с.155, 156), з яких вбачається, що вимога була направлена відповідачеві одночасно зі зверненням з позовом до суду. Оскільки у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість, тому суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги дострокового повернення всієї суми заборгованості, незважаючи на кінцевий термін повернення заборгованості 13.12.2015 року. Однак, згідно статті 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст.37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно п.2.3.1 договору іпотеки ринкова вартість предмета іпотеки згідно з експертним висновком субєкта оціночної діяльності про вартість обєкта оцінки, що виданий 30.11.2012 року субєктом оціночної діяльності ПП АРГУМЕНТ, станом на 30.11.2012 року становить 942 063,00 грн.. З наданого позивачем у судовому засіданні звіту про оцінку нежитлового приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Огієнка Івана, 1/34 загальною площею 111,40 кв.м., а саме приміщення №97-1, 97-2, 97-3, 97-4, 97-5, 97-6, 97-7 з літери А, від 20.11.2015 року вбачається, що вартість обєкта станом на 20.11.2015 року складає 834 688,00 грн. (а.с.83-115). Тобто, вартість обєкта відповідно до звіту про оцінку від 20.11.2015 року є меншою, ніж була встановлена сторонами у п.2.3.1 договору іпотеки на підставі експертного висновку субєкта оціночної діяльності. Різниця у вартості є суттєвою та становить 107 375 грн.. При цьому, як зазначено у звіті метою оцінки було визначення вартості для прийняття управлінських рішень та уся інформація фінансового, економічного і технічного характеру, надана ПАТ Дельта Банк в усній або письмовій формі, підтверджена або не підтверджена документально, приймалася як достовірна. Експерт не проводив спеціальної перевірки її достовірності, у звязку з тим, що відповідальність за достовірність інформації, що надається, несе замовник. Крім того, як зазначено у звіті, оцінювач не здійснював огляду активу та інформація про технічний стан була прийнята за даними замовника, що є обмежувальною умовою. При невідповідності даних щодо технічного стану, оцінка має бути актуалізована. Оскільки у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього суд зобовязаний визначити вартість іпотечного майна на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності та у рішенні суду має бути визначено вартість предмета іпотеки, за якою майно переходить у власність іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; експерт не здійснював безпосередньо огляду обєкта та інформація про технічний стан була прийнята за даними замовника, висновки експерта ґрунтуються на припущеннях та ціллю оцінки було визначення вартості для прийняття управлінських рішень, тому, враховуючи, що доказування не може базуватись на припущеннях, наданий висновок про оцінку майна не може бути прийнято судом для вирішення питання про визначення вартості іпотечного майна для звернення стягнення на майно шляхом визнання права власності за іпотекодержателем згідно ст.37 Закону України Про іпотеку. Крім того, Постановою Правління Національного банку України №150 від 02.03.2015 року ПАТ Дельта банк віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 від 02.03.2015 року зі змінами згідно рішення №71 від 08.04.2015 року та рішення №147 від 03.08.2015 року в ПАТ Дельта Банк запроваджено тимчасову адміністрацію 03.03.2015 року по 02.10.2015 року включно (а.с.38-42). Відповідно до ст.36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна (у тому числі коштів) банку тощо. Статтею 37 Закону України Про іпотеку встановлено, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно п.41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви (а.с.6-7), розмір заборгованості за договором станом на 20.08.2015 року становить 206 136,85 грн.. Натомість, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.139-140) станом на 10.03.2016 року відповідач має заборгованість, яка складається з: заборгованість за строковим кредитом 0,00 грн.; заборгованість за простроченим кредитом 86 783,78 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 17 515,34 грн.; заборгованості за нарахованими процентами 1 137,91 грн.; пеня за несвоєчасне повернення процентів 5 361,23 грн.; 3% процентів річних від суми простроченого боргу 1 043,58 грн., 3% річних від суми прострочених відсотків 323,50 грн.; штраф у розмірі 2% від загальної суми отриманих кредитних коштів 38 526,18 грн., а всього 190 155,61 грн.. При цьому, позивачем позовні вимоги в частині розміру заборгованості не уточнювалися. Оскільки чинним законодавством встановлено обовязок іпотекодержателя відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, тому, враховуючи, що ринкова вартість предмета іпотеки станом на 30.11.2012 року становила 942 063,00 грн. і 90% вартості становить 847 856,70 грн., що перевищує розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя на 657 701,09 грн. (847 856,70 грн. - 190 155,61 грн. заборгованості згідно розрахунку станом на 10.03.2016 року), та, навіть у разі зменшення вартості майна до 834 688,00 грн. 90% вартості майна перевищує у декілька разів розмір заборгованості, тому суд приходить до висновку, що розмір кредитної заборгованості є неспівмірним з вартістю іпотечного майна та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього буде суперечити загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, порушення основного зобовязання не змінює обсягу прав позивача, який не позбавлений права на звернення з позовом про виконання забезпеченого іпотекою зобовязання.

Outcome: dismissed