Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с.53-55), зазначено, що 18 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/086278Д, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 23000 дол. США на строк до 18 лютого 2018 року. У звязку порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 12 січня 2015 року заборгованість за кредитом становить 22839, 02 дол. США. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 21 вересня 2012 року було стягнуто заборгованість в розмірі 11942,15 дол. США. Також в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з кожним окремо було укладено договори поруки. Відповідно до умов договору поруки поручителям направлялися письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобовязань за договором, проте така вимога була залишена без задоволення. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість в розмірі 10896,87 дол. США: 6269,83 дол. США заборгованість за процентами; 4627,04 дол. США - пеня та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 19 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/086278Д, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 23000 дол. США на строк до 18 лютого 2018 року з умовами сплати відсотків за користування кредитним коштами у відповідності до графіку погашення кредиту та відсотків, визначеному в додатку № 1 до кредитного договору, який є невідємною частиною договору (а.с.14-17). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка станом на 12 січня 2015 року становить 22839,02 дол. США (а.с.4-6). Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2012 року з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 94462 грн. 41 коп. (а.с.56-58). Отже заборгованість за кредитним договором, яку позивач просить стягнути з відповідачів складає 6269, 83 дол. США заборгованість за процентами. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за несвоєчасне невиконання зобовязання. Так п. 6.1 договору передбачено, що при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту в порядку та терміни згідно Графіку погашення кредиту і відсотків, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Згідно з розрахунком позивача за порушення строків повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору нараховано пеню в сумі 4627,04 дол. США. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. При цьому суд приймає до уваги положення ч. 2 ст. 1050 цивільного кодексу України, згідно з якими, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цього кодексу. Також на виконання зобовязання за договором кредиту 19 лютого 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки № 6279/2, згідно з яким Поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед Кредитором за виконанням обовязків за кредитним договором в тому ж розмір, що і Боржник ([PERSON]) (а.с.19). 26 лютого 2015 року на останню відому позивачу адресу поручителя [PERSON] надсилалось повідомлення про необхідність погашення заборгованості, проте такі вимоги Банку були залишені без виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч.1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що Позичальник порушив зобовязання за кредитним договором, відповідачем невиконано зобовязання за договором поруки, тому вимоги позивача до [PERSON] є законним, обгрунтовними та підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки № 6284/2, згідно з яким Поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед Кредитором за виконанням обовязків за кредитним договором в тому ж розмір, що і Боржник ([PERSON]) (а.с.20). Того ж дня, 19 лютого 2008 року, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) було укладено договір поруки № 6280/2 на забезпечення зобовязання за кредитним договором (а.с.21). Разом з тим судом встановлено, що рішенням Верхньодніпровського районного суду від 21 вересня 2012 року встановлено, що договори поруки № 6280/2 від 19 лютого 2008 року та № 6284/2 від 19 лютого 2008 року є недійсними, оскільки згідно висновку судової комісійної почеркознавчої експертизи не були підписані [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с.56-58). Згідно з ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Оскільки рішенням суду у цивільній справі між тими самим сторонами, яке набрало законної сили встановлено недійсність договорів поруки, укладених між позивачем та [PERSON], [PERSON], позовні вимоги до цих відповідачів суд вважає необґрунтованим, оскільки згідно з ч. 1 ст. 216 цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У звязку з чим суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому судові витрати, понесені позивачем, а саме сплачений ним судовий збір підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Також суд приймає до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3597 грн. 15 коп., виходячи з розміру заборгованості в сумі 359714 грн. 56 коп., в той час як позивач просив суд стягнути заборгованість в сумі 171625 грн. 70 коп. У звязку з чим зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного та

Outcome: partial