Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 129793 гривні 90 копійок за кредитним договором № 500933980 від 09 квітня 2014 року, яка складається з наступного: 92172 гривні 42 копійки - заборгованість за кредитом; 20455 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок - заборгованість по комісії; 1000 гривень - штраф та судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 04 серпня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача у поданому клопотанні просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 11 липня 2016 року та 04 серпня 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту. Але відповідач свої зобов`язання по його поверненню, сплаті процентів та комісій у строки, встановлені договором не виконав. Тому у банка виникло право вимоги сплати цих платежів з відповідача. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Дев'ятого квітня 2014 року, [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) та публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ: 23494714) уклали кредитний договір № 500933980 (а.с.4-7,8,9-10). За вказаним договором, банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у сумі 92269 гривень 94 копійки, строком по 10 квітня 2019 року включно, шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500358725 від 03 квітня 2013 року, на рахунок № [NUMBER], що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», грошових коштів в розмірі 92269 гривень 94 копійки, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання у строки, встановлені цим договором, повернути кредит, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,99 %, комісійну винагороду щомісячно за кожний місяць користування частиною за період з 1 місяця користування кредитом по 60 місяць користування кредитом - 0,73% від суми кредиту та інші платежі щомісячно рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору та його невід'ємною частиною (а.с.4-7). Взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту банк виконав у повному обсязі (а.с. 12), але [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів і комісії у строки та розмірах передбачених договором, не виконує (а.с.11,12). Восьмого червня 2016 року, публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просив стягнути з неї заборгованість, що виникла за кредитним договором № 500933980 від 09 квітня 2014 року, у розмірі 129793 гривні 90 копійок, через невиконання ним взятих на себе зобов`язань (а.с.1-2). Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач отримувачем вказаної послуги, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. А користуючись положеннями статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач та відповідач 09 квітня 2014 року уклали кредитний договір. За яким банк, в частині договору про надання кредиту, взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у сумі 92269 гривень 94 копійки, строком по 10 квітня 2019 року включно, шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500358725 від 03 квітня 2013 року, на рахунок № [NUMBER], що відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», грошових коштів в розмірі 92269 гривень 94 копійки (а.с.4-7). І свої зобов`язання банк виконав у повному обсязі (а.с. 12). Перевіряючи виконання зобов`язання відповідачем суд виходить з наступного: З огляду на положення частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитного договору встановили, що кредит надається позивачем строком по 10 квітня 2019 року включно, при цьому [PERSON] взяла на себе зобов`язання у строки, встановлені цим договором (графіком), повернути кредит, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 15,99 %, комісійну винагороду щомісячно за кожний місяць користування частиною за період з 1 місяця користування кредитом по 60 місяць користування кредитом - 0,73% від суми кредиту та інші платежі щомісячно рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору та його невід'ємною частиною (а.с.4-7). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором №500933980 від 09 квітня 2014 року (а.с.11) та виписки по особовому рахунку (а.с.12) відповідач, як позичальник, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала. У зв'язку з чим, у неї утворилась заборгованість, яка станом на 10 травня 2016 року складається з: 92172 гривні 42 копійки - заборгованість за кредитом; 20455 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок - заборгованість по комісії. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісії на підставі кредитного договору, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісії у вказаному вище розмірі. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з неї наступної заборгованості: 92172 гривні 42 копійки - заборгованість за кредитом; 20455 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16165 гривень 68 копійок - заборгованість по комісії, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд враховує те, що вказана матеріально-правова вимога банку ґрунтується у тому числі і на праві вимоги дострокового виконання відповідачем своїх зобов`язань. Виникнення якого, на підставі пункту 15 загальних умов кредитування (а.с.5-6), судом перевірено. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, позивач та відповідач у кредитному договорі встановили, що у випадку повного або часткового прострочення повернення кредиту або сплати процентів за користування ним або комісій, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, позивальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу (пункт 4 кредитного договору № 500933980). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитним договором № 500933980 від 09 квітня 2014 року (а.с.11) та виписки по рахунку (а.с.12) належним чином свої зобов`язання відповідач не виконав, у тому числі допустив прострочки платежів. У зв'язку з чим, банк використав своє право передбачене договором на нарахування штрафу та заявив на підставі умов договору до стягнення 1000 гривень у вигляді штрафу. Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку вказаних грошових коштів у вигляді штрафу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року (яке не є скасованим), місто Рубіжне Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, починаючи з 07 червня 1999 року має у цьому місті зареєстроване місце проживання. Судом встановлено, що позивач застосував штраф у період після 14 квітня 2014 року та на суму, у тому числі прострочену до сплати після 14 квітня 2014 року, тому в частині стягнення з позивача штрафу, суд вимушений відмовити повністю. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, без штрафу. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1946 гривень 91 копійка, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.3), а позов підлягає задоволенню на суму 128793 гривні 90 копійок, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1931 гривня 91 копійка. Отже,

Outcome: partial