Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 січня 2011 року у розмірі 36 084 грн. 52 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 3 200 грн. 00 коп. Станом на 15 січня 2018 року відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 36 084 грн. 52 коп., з яких: 3 292 грн. 88 коп. заборгованість за тілом кредиту, 759 грн. 56 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 29 837 грн. 58 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1 694 грн. 50 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання. У судове засідання представник позивача не зявився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю. [PERSON] того, у позовній заяві зазначено, що у разі незявлення відповідача до суду представник позивача не заперечує проти розгляду справи без його участі та постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки про виклик за зареєстрованою у встановленому порядку адресою його проживання. Причини своєї неявки відповідач не повідомив, відзиву на позов не подав. За таких обставин, враховуючи позицію представника позивача, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі представника позивача та відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 10 січня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом подання останнім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту у розмірі 3 200 грн. зі сплатою 30% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено (а.с. 8-24). При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно пункту 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, Банк видає Клієнту картку, її вид визначається в памятці Клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, вказана в заяві. Зі змісту анкети-заяви, поданої відповідачкою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідачці було видано картку 06 грудня 2011 року. Подавши відповідну заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Тарифами складає укладений між ним та позивачем кредитний договір. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що після укладення договору відповідач користувався кредитними коштами, отриманими ним за договором у результаті чого виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 292 грн. 88 коп. (а.с. 4-7). Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 10 січня 2011 року вбачається, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у результаті чого станом на 15 січня 2018 року, згідно вказаного розрахунку, виникла прострочена заборгованість у розмірі 36 084 грн. 52 коп., з яких: 3292 грн. 88 коп. заборгованість за тілом кредиту, 759 грн. 56 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 29 837 грн. 58 коп. заборгованість за пенею, 500 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 1 694 грн. 50 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання (а.с. 4-7). Аналізуючи зміст наданого представником позивача розрахунку суд погоджується з розміром вказаної у ньому заборгованості за тілом кредиту, що становить 3 292 грн. 88 коп. та заборгованості за процентами, яка становить 759 грн. 56 коп. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що визначено пунктом 2.1.1.7.6 Умов, суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідача вказаних штрафних санкцій. Водночас визначений у розрахунку загальний розмір штрафів 2 194 грн. 50 коп., зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 4 052 грн. 44 коп. (3 292 грн. 88 коп. + 759 грн. 56 коп.), суд вважає необґрунтованим і беручи до уваги визначені у пункті 2.1.1.7.6 Умов правила нарахування штрафу приходить до висновку про необхідність стягнення його у розмірі 702 грн. 62 коп. (500 грн. 00 коп. + (4 052 грн. 44 коп. х 5%). Стосовно вказаної у розрахунку пені, нарахованої у розмірі 29 837 грн. 58 коп., за порушення строків погашення заборгованості, суд зазначає, що за дане порушення на відповідача покладено цивільно-правову відповідальність у виді штрафів. За своїм змістом цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме порушення. Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, винесеній у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року, винесеній у справі №6-1374цс17 у звязку з чим вони мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права. З огляду на вказане вимоги про стягнення з відповідача пені суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Отже, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів та штрафів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 10 січня 2011 року, становить 4 755 грн. 06 коп. (3 292 грн. 88 коп. + 759 грн. 56 коп. + 702 грн. 62 коп.). Відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 232 грн. 19 коп. (4 755 грн. 06 коп. х 1\~762 грн. 00 коп. / 36 084 грн. 52 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial