Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], в якому просить в рахунок виконання основгого зобов'язання щодо оплати заборгованості в розмірі 6136550,37 грн. за договором про надання кредиту № 15к-6 від 15 листопад 2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачу, а саме на квартиру № 1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» права власності на зазначене майно за ціною, що буде визначена згідно з висновку незалежного суб'єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; виселити [PERSON] та [PERSON] з зазначеної квартири; з метою вжиття заходів щодо забезпечення предмета іпотеки - передати його в управління позивача до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що 15 листопада 2006 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № 15к-6 з [PERSON], відповідно до якого остання отримав кредит в сумі 132900,00 Дол. США на строк користування кредитними коштами до 15 листопада 2026 року включно, зі сплатою 12 % річних. Відповідно до кредитного договору [PERSON] як позичальник зобов'язалася щомісячно здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне використання кредитних коштів відповідно до затвердженого сторонами графіку. Однак свої зобов'язання відповідач не виконував неналежним чином. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» 15 листопада 2006 року та посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник Оксаною Василівною, відповідачем було передано в іпотеку квартиру № 1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору позичальник зобов`язання по поверненню кредиту у строк, передбачений кредитним договором не виконав, проценти за користування кредитними коштами не здійснює, в зв'язку з чим, станом на день складання розрахунку боржник має заборгованість, строк сплати якої був пропущений, в загальній сумі 6136550,37 грн. Дана заборгованість на день розгляду справи не погашена, що надає позивачеві право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі пункта 4.1 договору іпотеки, що укладений в забезпечення вимог за кредитним договором з відповідачем у позивача виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банк має право у випадку порушення боржником основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки в разі якщо боржником не виконані вимоги, що до повного дострокового погашення заборгованості викладені в письмовому повідомленні. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 15к-6 від 15 листопад 2006 року склала 6136550,37 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, в зазначеній заяві вказано, що він заперечує проти задоволення зазначеного позову. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частокому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, 15 листопада 2006 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № 15к-6 з [PERSON], відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 132900,00 Дол. США на строк користування кредитними коштами до 15 листопада 2026 року включно, зі сплатою 12 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» 15 листопада 2006 року та посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник Оксаною Василівною, відповідачем було передано в іпотеку квартиру № 1, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого загальна сума заборгованості за кредитним договором № 15к-6 від 15 листопад 2006 року склала 6136550,37 грн. Зазначене підтверджується копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2011 року по справі № 2-449/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2012 року зазначене рішення залишено без змін та набрало законної сили. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за таким зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. 39 ч.1 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. При цьому слід зазначити, що зазначеним Законом не передбачено передача заставного майна у власність банку та є чітка процедура реалізації іпотечного майна. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підставі пункта 4.1 договору іпотеки, що укладений в забезпечення вимог за кредитним договором з відповідачем у позивача виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Суд вважає, що станом на теперішній час немає підстав для виселення з зазначеної квартири відповідача та [PERSON], які проживають та зареєстровані в зазначеній квартирі. В силу ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково.

Outcome: partial