Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір від 04.09.2007 року, згідно з яким Банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 80000,00 доларів США, зі сплатою процентної ставки у розмірі 10,5% річних, а відповідач - [PERSON] відповідно до умов договору зобов'язується повертати наданий кредит у повному обсязі відповідно до графіку повернення кредиту до 04.09.2028 року. Також 04.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки відповідачем - [PERSON] не були виконані зобов'язання, встановлені Кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 09.01.2014 року, складає 981615,13 грн з яких: сума заборгованості за кредитом - 632283,23 грн., сума заборгованості за відсотками - 349331,91 грн. 27.11.2014 року представником відповідача - [PERSON] було подана зустрічну позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2015 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. 12.05.2015 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва ухвалу суду першої інстанції в частині залишення зустрічної позовної заяви без розгляду - залишено без змін. 27.01.2016 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила суд застосувати строк позовної давності. Відповідач - [PERSON] судом повідомлялася належним чином за останньою відомою адресою проживання, однак до суду не з'явилася, причин своєї неявки суду не повідомила, за таких обставин суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності [PERSON] Вислухавши пояснення представника відповідача - [PERSON], вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 04.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти і повернути кредитні кошти в сумі 80000,00 доларів США та сплатити проценти за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 404000,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору (а.с.5-11). Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Пунктом 1.2.2 договору №11207689000 від 04.09.2007 року, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 04.09.2028 року (а.с.5). 04.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (а.с.18). Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (п. 1.6 договору поруки від 04.09.2007 року, а.с.23). Частиною 1 ст. 554 ЦК України, передбачено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.31-32). В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності, однак суд не вбачає обґрунтованих підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, якав його порушила. Представник відповідача, просила суд звернути увагу на те, що заборгованість станом на 19.12.2011 року у [PERSON] вже існувала, позивач звернувся до суду з позовом в лютому 2014 року, тобто з пропущенням строку звернення до суду, однак, суд не погоджується з даним твердженням, оскільки, 06.11.2012 року [PERSON] звернулася з заявою до ПАТ «Дельта Банк» про реструктуризацію боргу (а.с.73), що свідчить про визнання заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах справи міститься виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Відповідно до п.2.3 (а) договору від 08.12.2011 року, права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, та, з урахуванням інших зобов'язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у Дату закриття (а.с.32). На підтвердження виконання передачі прав вимоги за договором від 08.12.2011 року позивачем не надано суду акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами. Отже факт передачі права вимоги за договором кредиту від 01.11.2006 року позивачем не доведено. Крім того, з наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що період нарахування відсотків в сумі 2492,02 доларів США починається з 19.12.2011 року на поточну суму заборгованості - 4245,59 доларів США, що виникла до 19.12.2011 року та від цієї суми позивач виходить нараховуючи заборгованість в подальшому. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості за кредитом здійснено за період починаючи із 19.12.2011 року, в той час як кредитний договір укладено 04.09.2007 року. Таким чином, надані позивачем довідка та розрахунок заборгованості за кредитом, не можуть бути підставою для стягнення відповідних сум та слугувати належним доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Враховуючи, що представником позивача не надано суду первинних документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є достовірними. У своїх додаткових поясненнях представник відповідача - [PERSON] посилається на те, що банком не було додержано умови щодо дострокової вимоги заборгованості з відповідачів. З цього приводу, суд, зазначає наступне. Пунктом 12.1. кредитного договору передбачено, що у випадку настання обставин , зазначених у п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку (а.с.11). Так, в матеріалах справи наявні досудові вимоги, однак відсутні докази, які б підтверджували, отримання відповідачами даної вимоги, а тому суд вважає, що банк не мав права на звернення до суду із зазначеною заявою до закінчення 40 календарних днів з дня одержання повідомлення відповідачами про вимогу повного дострокового повернення кредиту. Враховуючи викладене, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позову, тому в задоволенні позовних вимог відмовляє. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed