Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк (надалі ПАТ КБ) ПриватБанк звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 13.01.2006 року укладено кредитний договір №DNH4KР87860011, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 4688,72 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 25,08% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, 25.12.2007 року. Банк свої зобовязання виконав належним чином, проте відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим, станом на 01.02.2013 року заборгованість останнього за кредитним договором становить 44251 грн. 86 коп., з яких заборгованість за кредитом 3847,82 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 15264,16 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 22556,46 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна ставка) 2083,42грн. Посилаючись на наведене, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в сумі 44251,86 грн., згідно кредитного договору №DNH4KР87860011 від 13.01.2006 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити в задоволенні позову,застосувавши строки позовної давності. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та його представника по наявних матеріалах справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] 13.01.2006 року укладено кредитний договір №DNH4KР87860011, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 4688,72 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 25,08% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, 25.12.2007 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріали справи свідчать про те, що за умовами договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредитних коштів частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором, а також встановлена відповідальність за несвоєчасне погашення мінімального платежу. Згідно з положеннями ст. 256, 257, 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі За загальним правилом перебіг\~ позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що відповідачем було здійснено останній платіж 25.01.2008р. Даний факт підтверджується роздруківкою розрахунком заборгованості за договором №DNH4KР87860011від 13.01.2006, укладеним між ПриватБанк та [PERSON] (а.с.4) Судом встановлено, що будь-яких інших платежів на користь банку відповідач не здійснював. Позовна заява датована 15.02.2013р., провадження у справі відкрито 25.02.2013р., тобто після спливу трьох років. За таких умов, є підстави відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України про застосування судом позовної давності за заявою сторони у спорі. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч.ч 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Як слідує із ст. 266 ЦК України, зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позивачем у заявленому позові ставиться питання про стягнення заборгованості, в тому числі, по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі , в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed