Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту, що складає загальну суму 41759,71 доларів США (в грн. екв. 1181382,20), а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] 27.02.2006р. був укладений кредитний договір № ODH0AК07100724 на загальну суму 12302,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,52 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 26.02.2013р. Позивач свої зобовязання виконав повністю та надав обумовлену суму кредиту, а відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 24.02.2015р. за кредитним договором у нього виникла заборгованість перед позивачем на вищевказану суму. Також позивач посилається на те, що в порядку забезпечення виконання зобовязань наданий відповідачу [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], що підтверджується договором поруки № 0724/Р, відповідно до якого [PERSON] зобовязався відповідати по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного договору. Заборгованість по кредитному договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. [PERSON] проти позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заперечував та звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про припинення договору поруки, посилаючись на те, що 27 лютого 2006 року між ПАТКБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON]\~був укладений договір поруки № 0724/Р на забезпечення зобов'язання за кредитним договором № ODH0AК07100724, укладеного між ПАТКБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] В листопаді 2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в односторонньому порядку було підвищено процентну ставку за кредитним договором, тому згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України\~договір поруки припинив свою дію, оскільки [PERSON] не надавав свою згоду на підвищення процентної ставки, додаткових угод з приводу цього не укладав, у звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача за первісним позовом, яка є представником відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила суд про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] за первісним позовом, який є представником позивача за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення. Заявлені вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Також, просив суд про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] за первісним позовом, який є третьою особою за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень, відповідач до відділення поштового звязку для отримання судових повісток не зявився та за закінченням терміну зберігання, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані сторонами, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим, заснованим на законі та доведений доказами, дослідженими судом. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, та припиненням поруки, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. В судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 19, 21, 22) та [PERSON] (а.с. 17) 27 лютого 2006 року був укладений кредитний договір № ODH0AК07100724 на підставі якого позивач передав кредит відповідачу в розмірі 12302,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,52 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 26.02.2013р. відповідно до якого Кредитор зобовязався передати обумовлену договором суму та надав її Позичальнику, а Позичальник отримав обумовлену договором суму грошей та зобовязався повернути одержану суму кредиту та своєчасно сплачувати відсотки за користування ним (а.с. 12-14). Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Договір укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності. Меморіальним ордером № 3 від 27.0.2006р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перерахував [PERSON] суму кредиту 12302,00 доларів США (а.с. 15). З 01.11.2008р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» збільшив розмір процентної ставки за вищевказаним кредитним договором до 17,04% про що повідомив [PERSON] (а.с. 37). В порушення умов Кредитного договору [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 24.02.2015р., яка згідно розрахунку, наданого позивачем складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, пені на загальну суму 41759,71 доларів США (в грн. екв. 1181382,20) (а.с. 5-7). Згідно повідомлення № 30.1.0.0/2-875 від 15.05.2014р. відповідач [PERSON] повідомлявся про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 9, 10, 11). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти,\~а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.\~\~ Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених Кредитним договором, однак, відповідач [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства та умов Кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені Кредитним договором строки. Позивачем на підтвердження позовних вимог, надано до суду розрахунок заборгованості правильність якого перевірена судом, згідно якого загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 24.02.2015р. складає загальну суму 41759,71 доларів США, що, як зазначив позивач, в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.02.2015р. складає 1181382,20 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 6706,32 доларів США (в грн. екв. 189721,79); заборгованість за відсотками 9971,50 доларів США (в грн. екв. 282093,73); комісії 1329,36 доларів США (в грн. екв. 37607,60); пеня 23752,53 доларів США (в грн. екв. 671959,07) (а.с. 5-7). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем [PERSON] до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором, суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Суд зазначає, що [PERSON], як відповідач, мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність нарахування заборгованості в стадії судового розгляду справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, в тому числі з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право обмежитися доказами, наданими до суду. Вимоги позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості в солідарному порядку не підлягають задоволенню з наступних підстав. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний ії боржником певними забовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах ії кредитором. Поручитель, зокрема, має висувати заперечення проти кредитора і в ому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобов'язанні, в якому бере участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2012 року № 6-73цс12, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів України. У пункті 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5\~\~«Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України\~припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України\~порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з договору поруки № 0724/Р від 27.02.2006р., укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з однієї сторони, та [PERSON] (а.с. 17), з іншої сторони, [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідати по борговим зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору, а саме: повернути кредит в розмірі 12302,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, а також виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (а.с. 16). За умовами п. 13 договору поруки, всі додатки, зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (а.с. 16 зворот). З 01.11.2008р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» збільшив розмір процентної ставки з 11,52% до 13,56% без письмової згоди поручителя, що не заперечується позивачем (а.с. 66), однак зазначеним договором поруки не передбачено можливості зміни за основним зобовязанням процентів без додаткового повідомлення поручителя та укладення додаткової угоди. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив умови договору зі збільшенням об'єму відповідальності поручителя\~[PERSON] без його згоди за відсутності в договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя. Доказів укладання [PERSON] додаткових угод з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суду не надано, так само відсутні докази згоди на збільшення розміру процентів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови задоволення первісного позову в цій частині. З тих же підстав, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення зустрічного позову та визнає припиненим договір поруки № 0724/Р від 27.02.2006р., укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] з 01.11.2008р. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка складає загальну суму 41759,71 доларів США (що за курсом НБУ станом на 24.02.2015р. складає 1181382,20 грн.). В задоволенні позову в іншій частині відмовити. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити та визнати припиненим договір поруки № 0724/Р від 27.02.2006р., укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] з 01.11.2008р. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час\~ухвалення\~рішення\~\~суд вирішує\~питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користі якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 192, 524, 526, 527, 530, 533, 546, 553, 554, 555, 559, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р.,

Outcome: partial