Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення суми заборгованості за кредитним договором №6/4/2007/840-А/493 від 30.10.2007 року в сумі 161471,52 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 30.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], як позичальником, та [PERSON], як поручителем, було укладено кредитний договір «Автопокет» №6/5/1/2007/840-А/493. ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 14950,00 доларів США строком до 20.10.2014 року. Відповідно до кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,8% відсотків річних. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором №6/4/2007/840-А/493 від 30.10.2007 за відповідачем станом на 16.06.2016 року числиться заборгованість в сумі 161471,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої - 76053,65 грн., заборгованості за відсотками, в тому числі прострочена - 16568,70 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 31642,15 грн., штраф за порушення умов кредитного договору - 37207,02 грн., загальна сума заборгованості - 161471,52 грн. Відповідно до укладеного договору поручитель [PERSON] зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань. У судове засідання 18 серпня 2016 року відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв'язку з перебуванням за межами міста Дергачі. У судове засідання 18 серпня 2016 року відповідач [PERSON] повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв'язку з перебуванням за межами міста Дергачі. Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. У судове засідання 26 вересня 2016 року відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв'язку з станом здоров'я. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 20 серпня 2016 року. У судове засідання 26 вересня 2016 року відповідач [PERSON] повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 20 серпня 2016 року. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/ неповажності явки відповідача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача до суду (другої підряд). Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 157 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились. Враховуючи положення ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідно до якої суд не враховує поважність/неповажність явки відповідача до суду, тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача, а також враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, суд не з'ясовує причини неявки відповідача та відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору «Автопакет» №6/5/1/2007/840-А/493 від 30.10.2007 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» надав [PERSON] грошові кошти у сумі 14950,00 доларів США, а [PERSON], як поручитель, зобов'язалась безвідзивно та безспірно відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань. Згідно розрахунку за кредитним договором №6/5/1/2007/840-А/493 від 30.10.2007 року, станом на 16.06.2016 року заборгованість за кредитним договором складає161471,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, в тому числі прострочена - 76053,65 грн., заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена - 16568,70 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 31642,15 грн., штраф за порушення умов кредитного договору - 37207,02 грн. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з кредитного договору №6/5/1/2007/840-А/493 від 30.10.2007 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» надав [PERSON] кредитні кошти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За весь час користування кредитом [PERSON] свої зобов'язання не виконував та не сплатив суму заборгованості по кредиту та відсотках. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення боргу за договором, процентів та комісії, оскільки [PERSON] не виконав умови договору та не повернув запозичені ними кошти. Щодо вимог до поручителя [PERSON] Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з п. 3.2.1 договору «Автопакет» №6/5/1/2007/840-А/493 від 30.10.2007 року, поручитель [PERSON] безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з договору. При цьому п. 3.2.5 договору «Автопакет» №6/5/1/2007/840-А/493 від 30.10.2007 року передбачено, що банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій частині, вони не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До того ж, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.24 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів судові витрати на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved