Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» звернулося до суду 16 листопада 2015 року з позовом, вказавши, що 29 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганського відділення № 8366 та відповідачем [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08 про надання грошових коштів в сумі 151 000,00 грн. на 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27 липня 2018 року, на споживчі цілі. Згідно п.1.1. кредитного договору, банк зобов'язувався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 151 000,00 грн., а позичальник зобов'язувався отримати, належним чином використовувати та повернути кредит в сумі 151 000,00 гривень, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір , згідно якого предметом іпотеки за договором є двокімнатна квартира [ADDRESS] Позивач свої зобов'язання виконав, однак відповідач попри взяті на себе зобов'язання не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. В зв'язку з невиконанням відповідачем умов Кредитного договору позивачем 28.08.2015 року направлено вимогу про дострокове повернення сум кредиту сплати процентів та інших платежів за кредитним договором, однак вимога не була виконана. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 жовтня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед банком складає 319 970,82 грн., з яких: - строкова заборгованість по кредиту - 51 858,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом - 75 158,96 грн. - прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 32 201,46 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 38 480,73 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу основного боргу - 5 256,93 грн. - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу -35 740,09 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 20 075,98 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам - 2 742,62 грн. - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 58 456,05 грн. Згідно положень ЗУ «Про іпотеку» та іпотечного договору, укладеного між банком та [PERSON], банком набуто право на звернення стягнення на предмет іпотеки: належну [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] з правом реалізації квартири шляхом її продажу. Згідно оцінки експерта, вартість заставленого майна станом на 07.09.2015 р. складає 191 662 грн. Крім того, згідно довідки від 17.07.2008 р., за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підлягають виселенню відповідно до ч.3 ст. 109 ЖК України. Згідно наказу № 53 від 24.01.2012 року «Про реорганізацію філії - Саксаганське № 8366 Ат «Ощадбанк» та підпорядкованої їй мережі Дніпропетровської області проведено реорганізацію філії - Саксаганського відділення № 8366 ВАТ «Ощадбанк» шляхом її перетворення у територіально відокремлене безбалансове відділення № 10003/0448, відкрите на балансі філії - Дніпропетровське обласне управління «ВАТ «Ощадбанк». Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 р. за № 502 було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2003 р. № 261 «Деякі питання діяльності відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». У вказаній постанові зазначено, що банку утворений відповідно до розпорядженням Президента України від 20.05.1999 р. № 106/99-рп шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на публічне акціонерне товариство. Тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 29.07.2008 р. на квартиру [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08 від 29.07.2008 р. в сумі 319 970,82 грн., визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком від свого імені предмета іпотеки з початковою ціною не менше 191 662 грн., надати позивачу право на подання та отримання в будь-яких установах документів необхідних для продажу нерухомого майна, на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України», виселити відповідачів з квартири зі зняттям з реєстраційного обліку, стягнути із [PERSON] понесені витрати на проведення оцінки майна у розмірі 2500,00 грн. та суму судового збору в розмірі 4799,56 грн., стягнути солідарно з відповідачів суму судового збору в розмірі 1218,00 грн. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганського відділення № 8366 у м. Кривий Ріг, правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № ВКЛФ-094/08 (а.с. 12-15, 36-42 - копії договору, додатку, статуту). Згідно п.1.1. вказаного договору, банк зобов'язався надавати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 151 000,00 грн., а позичальник зобов'язувався отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит в сумі 151 000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Відповідно до п. 1.2. договору, кредит надається на споживчі цілі. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 28 липня 2010 року. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно ануїтентними платежами до 25 числа кожного місяця, починаючи з 29 липня 2010 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 27 липня 2018 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки за договором є двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 16-18 - копія договору). Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим згідно розрахунку заборгованості станом на 30 жовтня 2015 року заборгованість за кредитним договором ВКЛФ-094/08 перед банком складає 319 970,82 грн. (а.с. 7-11 - розрахунок), з яких: - строкова заборгованість по кредиту - 51 858,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом - 75 158,96 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 38 480,73 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу основного боргу - 5 256,93 грн. - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу -35 740,09 грн. - прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 32 201,46 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 20 075,98 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по відсоткам - 2 742,62 грн. - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати відсотків - 58 456,05 грн. 28 серпня 2015 року відповідачам банком згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» було направлено лист-вимогу про добровільне виселення з квартири, зняття з реєстраційного обліку та [PERSON] лист-вимогу про дострокове погашення кредитного договору, однак зазначені листи-вимоги залишені без реагування (а.с.23-27). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, то дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Пунктом 3.1.3. та 4.2. іпотечного договору від 29.07.2008 р. передбачено право іпотекодержателя за рахунок Предмета іпотеки задовольняти свої вимоги, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов'язань а також в інших випадках передбачених цим Договором, у передбаченому чинним законодавством порядку. Відповідно до пункту 6.2. Договору, звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до правової позиції, що висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.12.2015р. № 6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч.6 ст.38, ст.39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини про те, що борг відповідача за кредитним договором є значним і відповідач не виконує свої зобов'язання по погашенню кредиту, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 30 жовтня 2015 року складає 319 970,82 грн. звернути стягнення на нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем ПАТ «Державний ощадний банк України» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. ПАТ «Державний ощадний банк України» було проведено оцінку майна, що є предметом іпотеки. Так, згідно висновку про незалежну оцінку ринкової вартості 2-вокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], складеного суб'єктом оціночної діяльності заслуженим експертом-оцінювачем ВГО «ВСЕО» [PERSON], станом на дату оцінки 07.09.2015 р. ринкова вартість об'єкта оцінки складає 191 662,00 грн. (без ПДВ) (а.с. 28 - копія висновку). За проведення такої оцінки майна ПАТ «Державний ощадний банк України», згідно меморіального ордеру було сплачено 2500,00 грн. (а.с.35 - копія меморіального ордеру). Що ж стосується вимог позивача про виселення громадянин, які зареєстровані та проживають в квартирі за адресою [ADDRESS], то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12 серпня 2003 р., квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності (а.с. 32 - копія свідоцтва). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 10.07.2008 р. вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 12 серпня 2003 р. та договору дарування серії ВАО № 259728 від 30.09.2003 р. (а.с. 31 - копія витягу, а.с. 33 - копія договору дарування). Враховуючи наведені обставини суд вважає, що відповідачі по справі не можуть бути виселені з житлового помешкання за адресою [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, оскільки спірна квартира не була придбана за кредитні кошти за кредитним договором, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу в цій частині слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, враховуючи вищевикладене в зв'язку з тим, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати за проведення оцінки майна в розмірі 2 500,00 грн. та судовий збір в розмірі 4799,56 грн. (1,5 % від ціни позову).

Outcome: partial