Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» 15 грудня 2017 року звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу, накладеного ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2012 року у цивільній справі № 1423/17409/2012. Ухвалою судді від 02 січня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. Представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного вирішення справи на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання неодноразово повідомлявся судом належним чином. Відзив на позов не подав. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень статті 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] 06 березня 2007 року укладено кредитний договір № 03/1/051/07-G строком до 05 березня 2032 року, предметом якого згідно пункту 1.1. договору є кредит в іноземній валюті в сумі 191 250,00 доларів США. Відповідно до пункту 2.1.1. кредитного договору, кредитні кошти в сумі 191 250,00 доларів США надано відповідачу на купівлю нерухомості, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 81,40 кв. м та на купівлю нерухомості, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 82,10 кв. м. З метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 06 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, який 06 березня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 599. Відповідно до умов зазначеного іпотечного договору, відповідач передав в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 81,40 кв. м, що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 06 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено 06 березня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 1954367. За договором купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1441, публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» продало (відступило) публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» всі права вимоги у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги до осіб, які надали забезпечення, та за договорами забезпечення. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 105742677 від 30 листопада 2017 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 07 травня 2014 року здійснено державну реєстрацію зміни іпотекодержателя квартири № [ADDRESS] на публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». Відповідно до вищевказаної інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2012 року у справі № 1423/17409/2012 на належну на праві власності [PERSON] квартиру № [ADDRESS] накладено арешт. Вказане обтяження нерухомого майна зареєстровано Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 09.10.2012 року за № 3095017. Частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Згідно частини 7 статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачем не додано до позову документи на підставі яких накладено арешт на квартиру № [ADDRESS] та подано заяву про розгляд і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, а відповідач у судове засідання жодного разу не зявився, відзив на позов не надав, за ініціативою суду витребувано з архіву Центрального районного суду м. Миколаєва матеріали цивільної справи № 1423/17409/2012. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 1423/17409/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики установлено, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2012 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] та частку квартири [ADDRESS] до розгляду справи по суті. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2013 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково, стягнуто з останнього на користь позивача борг в сумі 291972,00 грн. та судовий збір в сумі 2550,00 грн. Питання щодо скасування вжитих заходів забезпечення позову не вирішувалось. Частинами 1, 2 статті 158 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, яке розглядається в судовому засіданні не пізніше пяти днів з дня надходження його до суду. Частиною 6 зазначеної статті визначено, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. В обґрунтування позовних вимог публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність у останнього значної заборгованості. Накладений на предмет іпотеки арешт порушує право позивача як іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» надано розяснення щодо застосування судами законодавства при розгляді справ за позовами вказаної категорії. Зокрема, пунктом 2 зазначеної постанови визначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням. Забезпечувальне зобовязання має додатковий характер, а не альтернативний основному. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» докази щодо звернення стягнення на предмет іпотеки суду не надало, відповідні позовні вимоги у справі, що розглядається не заявляло, таким чином, посилання позивача на положення Закону України «Про іпотеку» як на підставу задоволення заявлених позовних вимог про звільнення майна з під арешту, є безпідставними та такими, що не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин. Таким чином, накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2012 року у цивільній справі № 1423/17409/2012 арешт на належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS], не порушує пріоритетного права позивача на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок спірного майна. Крім того, судом враховано, що у справах про звільнення майна з-під арешту відповідачами повинні бути як боржник, так і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Проте позивачем не заявлено вимог та не зазначено в якості учасника справи [PERSON] , яка є особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне майно, що позбавляє суд можливості вирішити питання про її права та обов'язки . Натомість, відповідно до п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, у випадку прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі - таке порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення. В той же час, відповідно до правил ст. 51 ЦПК України, суд може залучити особу в якості співвідповідача по справі лише за клопотанням позивача, який таким правом не скористався. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав , позивач не є ні власником, ні володільцем спірного майна, отже не наведено належних правових підстав для звернення до суду саме з вимогами про зняття арешту зі спірного майна. За такого, позовні вимоги у обраний позивачем спосіб захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу задоволеннню підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed