Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором 16к-291 від 04 квітня 2008 року, посилаючись на неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку. В судовому засіданні представник позивача - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак надали до суду заперечення у якому заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заперечення у якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог в частині солідарного стягнення суми боргу, посилаючись на те, що укладений між ним та позивачем договір є припиненим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, хоч про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №16к-291, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 44 000 доларів США строком на 120 місяців, а відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 15,5% річних та здійснювати повернення кредиту кожного місяця, до повного погашення заборгованості за кредитом. В той же день, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, інших передбачених договором платежів, а також можливих штрафних санкцій, між Банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки, згідно з якими вони поручилися за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань в повному обсязі. 30 жовтня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №16-к-291 від 04 квітня 2008 року, в якій п.п. 2.1. викладено в наступній редакції процентна ставка за користування кредитними коштами становить 18 % процентів річних. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти. Відповідно до п 3.2. Кредитного договору позичальник зобов'язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 01 квітня 2018 року. Позичальник зобов'язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі вказаному в додатку № 1 до кредитного договору. Пунктом 3.4. Кредитного договору встановлено право Банку вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них та неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема, у випадку, якщо Позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та або на сплату процентів, відповідно до п. 3.2.,4.3., 4.4., 4.7., 4.8. У випадку вимоги Банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів Позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку. В результаті невиконання позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 16-К-291 від 04 квітня 2008 року, станом 15 травня 2015 року заборгованість [PERSON] склала 1 283 340,97 гривень з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 11 568,57 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 237 957,77 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 10 998,94 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 226 240,86 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам - 507,77 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 10 444,49 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам - 4 420,55 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 90 927,76 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам - 717 770,09 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач посилався на укладені між ними договори поруки, відповідно до яких вони несуть разом з боржником перед кредитором солідарну відповідальність в тому ж обсязі, що і боржник, який неналежно виконує зобов'язання за вище вказаним кредитним договором. Відповідно до п.6.1 укладеного договору поруки від 04 квітня 2008 року, спори між сторонами розглядаються відповідно до діючого законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. За правилами, передбаченими ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Відповідно до п.2.3 договору поруки, у випадку непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у кредитора виникає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі до поручителя. Таким чином, право вимоги від мене сплати боргу за кредитним договором у банка виникло в листопаді 2014 року, коли боржник перестав сплачувати жодні платежі. В п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.12 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З матеріалів спрц22ави вбачається, що відповідач [PERSON] з серпня 2013 року перестав погашати заборгованість перед банком по тілу кредиту, а з 28 листопада 2014 року взагалі перестав сплачувати Банку жодні платежі. Проте, Банк звернувся до суду з даним позовом лише 26 серпня 2015 року. Від моменту укладення договору поруки і до теперішнього часу з боку Банку на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не надходило жодних повідомлень про наявність у [PERSON] прострочених зобов'язань. Доводи представника позивача щодо заявлених позовних вимог до поручителів в межах строку позовної давності спростовується матеріалами справи та практикою Верховного Суду України. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, суд виходить з того, що відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі N 6-169цс14 за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Разом із тим у інших справах, які виникли з подібних правовідносин - про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд касаційної інстанції в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 15 жовтня 2013 року, від 4 грудня 2013 року, від 25 грудня 2013 року та від 22 січня 2014 року на підставі ст. ст. 257, 258, 261 та 267 ЦК України дійшов висновку про застосування позовної давності, оскільки у зобов'язаннях поряд з установленням строку дії договору було встановлено і строки виконання окремих зобов'язань - внесення щомісячних платежів, що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Отже, строк позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів, яке визначено періодичними щомісячними платежами, необхідно обраховувати не з дня, коли закінчується строк дії договору, а з моменту настання строку погашення чергового платежу. За таких обставин, та з урахуванням змісту п.2.3 договору поруки у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 01 вересня 2013 року (з часу, коли боржник почав порушувати умови кредитного договору), протягом наступних шести місяців. Однак, в матеріалах справи відсутні докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, що банком пред'являлися вимоги до поручителів стосовно виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту на протязі шести місяців, починаючи з 01 вересня 2013 року. Відповідно до матеріалів справи з позовом до суду позивач звернувся 26 серпня 2015 року, тобто після закінчення шестимісячного строку. Відмовляючи в задоволенні заявлених позовним вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року справа № 6-6цс14). За таких обставин, суд вважає, що порука [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 16к-291 від 04 квітня 2008 року припинилася, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до них. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо недоведеності заявлених позовних вимог, погоджується з позовними вимогами позивача в частині стягнення суми заборгованості з боржника [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.252-257, 261, 267, 526, 559 ЦК України,

Outcome: partial