Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі за текстом ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.03.2007 року між ПАТКБ «Приват Банк»» та [PERSON] був укладений кредитний договір № НАХRRХ13950195. Так, відповідача підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами кредиту фізичним особам «Розстрочка», укладена між ними про, що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позивальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення вказаних умов, відповідач зобовязання за договором не виконав, у звязку з чим відповідача станом на 28.04.2015 р. має заборгованість. Враховуючи викладене банк був змушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов ПАТ КБ «Приват Банк» не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні через пропущення строку його подачі згідно ст. 257, 267 Цивільного кодексу України, посилаючись на те, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.04.2008р. було стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору. Крім цього, згідно постанови державного виконавця від 23.07.2012р. вбачається про закриття виконавчого провадження у звязку із погашення боргу у повному обємі. Заслухавши пояснення відповідача, його представника перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Так, ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства закріплено принцип змагальності. Принцип змагальності реалізується в процесі обґрунтування сторонами своєї правової позиції (своїх вимог чи заперечень). Враховуючи викладене, судом було надано представнику позивача час для підготування процесуальної позиції враховуючи заперечення на позов та запропоновано надати свої пояснення щодо цього або прийняти участь у судових засіданнях. Однак, представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, а тому суд враховував надані сторонами докази відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що 29.03.2007 року між ПАТКБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № НАХRRХ13950195. Договір укладено шляхом підписання анкети позичальника, в якій зазначаються істотні умови. Істотними умовами договору, які були зазначені і підписані у заяві є отримання у кредит суми в розмірі 9236,40 грн. на строк 24 місяців з 29.03.2007р. по 28.03.2009р. включно, з умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 110,84 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1539,40 грн. з умовою щомісячного перерахування коштів в розмірі 546,35 грн. в період з 20 по 25 число кожного місяця. Відповідно до положень ч.5 ст. 261 ЦК України, вбачається, що «за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання». Як вбачається з умов договору, то останній днем для повернення коштів є 28.03.2009р., а саме останнім днем для звернення до суду було 28.03.2012р., але ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом в суд лише 12.06.2015 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України у три роки. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідачем [PERSON] та її представником така вимога заявлена, суд приходить до висновку про її задоволення і відмову в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за пропуском строку позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed