Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNH4KP81980662 від 22.04.2006 у сумі 77242,52 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування, позову зазначено, що [PERSON] відповідно до договору № DNH4KP81980662 від 22.04.2006 отримав кредит у розмірі 14950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», державну реєстрацію зазначених змін проведено 17.07.2009. В забезпечення виконання зобовязання за договором № DNH4KP81980662 від 22.04.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, у звязку з чим [PERSON] є солідарним відповідачем. [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання перед позивачем, як наслідок станом на 25.11.2016 має заборгованість на загальну суму 174447,72 грн.. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2014 з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором в розмірі 101359,61 грн., однак відповідач продовжує не виконувати взяті на себе обовязки, у звязку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви відсутні, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.23). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, а саме за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. ст. 224-225 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлено, що 22 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № DNH4KP81980662, відповідно до якого банк надає [PERSON] строковий кредит у сумі 14 950,00 грн. на строк 36 місяців по 22.04.2009 включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 597,80 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до Умов. Згідно п. 4.2. Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. [PERSON] ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, також виразив свою згоду, що ця заява разом з запропонованими «Приватбанком» Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується його підписом в заяві (а.с.10). Зобовязання [PERSON] по кредитному договору № DNH4KP81980662 від 22.04.2006 були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки від 25.04.2006 (а.с.15). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP81980662 від 22.04.2006 у розмірі\~91359, 61 грн., та стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму 10000,00 грн., а всього заборгованість у сумі\~101359,61 грн.,\~в тому числі: заборгованість за кредитом 13650,00 грн., заборгованість по\~процентам\~за\~корисутвання кредитом\~ 35260, 25 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за\~договором\~- 47146,52 грн., штраф\~(фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 4802, 84 грн. Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмірі 1013, 60 грн.. В решті вимог за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 27.02.2014 (а.с.4). Оскільки відповідач не здійснює сплату заборгованості по кредиту, то відповідно до розрахунку позивача, станом на 25.11.2016 за ним рахується заборгованість на загальну суму 174447,72 грн., яка складається з наступного: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 13650,00 грн., загальний залишок заборгованості за процентами 94228,25 грн., заборгованість за простроченою комісією 0,00 грн., загальна сума нарахованої пені 66569,47 грн.. Сума за кредитом, яка задоволена рішенням суду 101359,61 грн.. Різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом становить 73088,11 грн.. Штраф: 500 грн. фіксована частка та 3654,41 грн. процентна складова, разом 77242,52 (а.с.5-6). Враховуючи положення ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ч.1 ст.1054 ЦК України. Враховуючи зазначене, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості у розмірі 77242,52 грн. та судових витрат підлягають задоволенню. Що стосується вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з поручителя [PERSON] суми заборгованості у розмірі 77242,52 грн. та судових витрат, то в цій частині позов не підлягає задоволенню з виходячи з наступного. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року щодо вимог про стягнення суми заборгованості у розмірі 91 359, 61 грн. з поручителя [PERSON] було відмовлено з наступних підстав. Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Проте з договору поруки вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 11 Договору) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 ЦК України та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~ст.10 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1\~ст.179 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч.3\~ст.61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини. Оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2014 року позивачу вже було відмовлено відносно стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] (у звязку зі спливом встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку строку), то, відповідно, факти які встановлені раніше вказаним рішенням повторному доказуванню не підлягають, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. На підставі ст.ст.525, 526, 527, 530, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial