Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду 17 лютого 2015 року з позовом, вказавши, що 11 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір №DN3QАК31080205. Згідно умов вищевказаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 60\~245,45 грн. на термін до 10.06.2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом, а відповідач взяв на себе зобов'язання погашати отриманий кредит і відсотки за його використання. Однак відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту, процентів і комісії. Станом на 20 січня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором складає 67253,71 грн., а саме: -24242,65 грн. - заборгованість за кредитом, -7,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, -43003,89 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, Від цієї суми віднімається сума у розмірі 10\~475,61 грн., яка була задоволена рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2012 р. з відповідача дерія О.І., різниця становить 11\~249,39 грн. А також штрафи відповідно до умов договору: -250,00 грн. штраф (фіксована частина), -523,78 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DN3QАК31080205 від 11.06.2008 року в розмірі 11249,39 грн., а також витрати по справі судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є АТ «Приватбанк», і [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № DN3QAK31080205 (а.с. 8-11 копія договору з додатком). Згідно пунктів 3 та 17 вищевказаного договору позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 60\~245,45 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2013 року. Мета кредиту: частина кредиту у розмірі 57\~545,00 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; частина кредиту у розмірі 575,45 грн. надається з метою придбання позичальником автомобіля; частина кредиту у розмірі 575,45 грн. надається з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; частина кредиту у розмірі 34,0 надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі; частина кредиту у розмірі 1726,35 грн. надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; частина кредиту в розмірі 364,65 грн. надається з метою оплати вартості поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, що сплачується в момент видачі кредиту. З метою виконання зобовязань за п. 3.4. позичальнику відкривається кредитна лінія у розмірі 19\~802,25 грн. для сплати чергових страхових платежів: винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1726,35 грн., що сплачується в момент видачі кредиту; винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту; винагорода за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до статі 16.9.; винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,04% від суми зарезервованих ресурсів Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено повністю, стягнуто заборгованість за кредитно-заставним договором № DN3QAK31080205 від 11 червня 2008 року, що виникла станом на 10.11.2011 р. у розмірі 56778,10 грн.: яка складається з наступного: 35470,64 грн. - заборгованість за кредитом, 9816,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2666,28 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5883,09 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), нарахований згідно з п. 14.9 кредитно-заставного договору № DN3QAK31080205, 2\~691,81 грн. - штраф (процентна складова), нарахований згідно з п. 14.9 кредитно-заставного договору № DN3QAK31080205 (а.с.3-4 копія рішення суду). За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 598, 599 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, та п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012\~№\~5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. За таких умов підлягають стягненню з відповідача сума нарахованих відсотків станом на 20.01.2015 р. у розмірі 7,17 грн. (а.с. 5-7 розрахунок). Вимоги щодо стягнення заборгованості шляхом проведення розрахунку способом віднімання суми боргу наявної заборгованості та стягнутої суми боргу за попереднім рішенням задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають нормам ЦК України. Питання щодо виконання рішення суду від 20 березня 2012 року щодо визначення суми залишку заборгованості по виплаті боргу за судовим рішенням вирішуються в межах виконавчого провадження Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки. Згідно п. п. 17 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.\~599-601, 604-609 ЦК України. Оскільки, після закінчення строку дії договору між сторонами існують невиконані зобов'язальні правовідносини, є підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Крім того, рішенням суду від 20 березня 2012 року з відповідача вже було стягнуто штрафні санкції за невиконання зобовязань (а.с. 3-4). Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України. Рішенням суду від 20 березня 2012 року з [PERSON] стягнуто пеню у розмірі 5\~883,09 грн., натомість розрахунок позивачем проводиться з 2008 року. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 5\~000,00 грн. Таким чином, згідно вищевказаного розрахунку, станом на 20 січня 2015 р. заборгованість по процентам за користування кредитом складає 7,17 грн., пеня у розмірі 5\~000,00 грн., а всього сума заборгованості, що підлягає стягненню, складає 5007,17грн. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. (мінімальний розмір) на користь позивача.

Outcome: partial