Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на неналежне виконання [PERSON] умов Кредитного договору № б/н від 17.09.2012 р., внаслідок чого остання має заборгованість перед Банком в розмірі 11197,61 грн., яку просять стягнути. [PERSON] Олександрівни [PERSON] пред»явила до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» зустрічний про визнання недійсним кредитного договору, який, згідно ухвали суду від 22.05.2017 р., було об»єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування зустрічного позову представник [PERSON] посилається на те, що на час укладення кредитного договору [PERSON] була неповнолітня та не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Правочин, укладений між сторонами не був схвалений батьками неповнолітньої [PERSON], а тому вважає, що наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою суду від 16.08.2017 р. даний зустрічний позов було залишено без розгляду по заяві представника [PERSON] В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з»явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала клопотання про розгляд справи без її участі, в якому зазначила, що позов визнає частково. [PERSON] [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ КБ «Приват банк» визнала частково, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності. Крім того, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення і штрафу, і пені одночасно є безпідставними та незаконними. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача - [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив. 17.09.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надана платіжна кредитна картка «Універсальна», що підтверджується анкетою-заявою позичальника від 17.09.2012 року. Заява [PERSON] від 17.09.2012 р. була підписана нею до досягнення повноліття. Суд зауважує, що чинним законодавством не заборонено відкриття карткових рахунків неповнолітній особі віком від 16 до 18 років. На час підписання вищевказаної анкети-заяви неповнолітній [PERSON] кредитний ліміт на картрахунок не встановлювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування (а.с.103). та випискою по рахунку (а.с.106-112). Кредитний ліміт було змінено в бік збільшення до 300 грн. - 09.09.2013 р. На цей час [PERSON] вже досягла повноліття. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.1.7.12. Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Як вбачається з п. 2.1.1.5.5. Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6. Умов, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку. Згідно з п. 2.1.1.7.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якому-небудь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. Статтями\~526,530 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання\~\~має виконуватися належним чином і в установлений строк\~\~відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень\~статті 625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України\~встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Згідно\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем було порушено зобов»язання перед позивачем щодо погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого станом на 30.11.2016 р. [PERSON] має непогашену заборгованість за тілом кредиту в сумі 269 грн. 79 коп., за процентами за користування кредитом - 7118,41 грн. Крім того, Банком нараховано відповідачу пеню, комісію та штрафні санкції, відповідно до розрахунку (а.с.5). У суді представник відповідача [PERSON] заявила клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч.3\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог\~\~\~\~законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, штрафу. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 259 ЦК України передбачає право сторін угоди збільшити позовну давність, встановлену законом. Згідно вимог закону договір про збільшення позовної давності повинен бути укладений в письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач в п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг встановив позовну давність в 50 років, але Умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Аналогічна правова позиція зазначена судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 1 липня 2015 року по справі № 6-757цс15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про застосування в межах даного провадження строків позовної давності, передбачених законом. У правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, при цьому, за кредитною карткою такий строк щодо місячних платежів погашення кредиту починає відраховувати після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Як встановлено судом, вимоги щодо стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 269,79 грн. та заборгованості за процентами в сумі 7118,41 грн. заявлено в межах строку позовної давності, підтверджено розрахунком, випискою Банку (а.с.5,106-112). та відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, позов в цій частині підлягає задоволенню. З огляду на роз'яснення Верховного Суду Україні у постанові від 6 листопада 2013 року в справі №6-116цс13, стягнення неустойки (пені, штрафу) має обмежуватися останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починатися з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно розрахунку наданого Банком, сума заборгованості за комісією та пенею становить 2800 грн. Дана сума заявлена позивачем поза межами річного строку позовної давності, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково на суму 1100 грн. за період з 10.01.2016 р. по 10.01.2017 р. Вирішуючи питання стягнення з відповідача заборгованості по судовим штрафам суд зауважує наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Позивач в своїх розрахунках вказує на те, що заборгованіть відповідача за пенею та комісією становить 2800 грн. , а заборгованість по штрафам становить 1009,41 грн. (штраф фіксована частина - 500 грн., процентна складова 509,41 грн.). З урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, суд вважає, що відповідачу, за одне й те ж саме порушення зобов'язання позивачем нарахована сума подвійної відповідальність одного виду пені, комісії та штрафу, тоді як ст.61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення. Отже, пеня та штрафи не можуть одночасно застосовуватись за порушення одного грошового зобов'язання. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором від 17.09.2012, в сумі: 8\~488,20 грн. (вісім тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 20 коп.), що складається з : заборгованості за кредитом в сумі 269,79 грн. заборгованості за процентами в сумі 7\~118,41 грн. Пені, комісії в сумі 1100,00 грн. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1212,80 грн. судових витрат у відповідності до\~ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial