Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 09.04.2008 року уклали кредитний договір №VIW3AE00000152. Згідно з кредитним договором позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 21875,49 доларів США на термін до 08.04.2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором. Згідно з кредитним договором у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач має заборгованість, що стало підставою звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом про стягнення боргу. В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив у частині заборгованості по відсотках за користування кредитом зменшити до 67,52 доларів США, у частині пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором зменшити до 14212,75 доларів США. Відповідач та його представник позов не визнали. Згідно з їх запереченнями вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, а також у позивача відсутнє право звернення до суду. У ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право вимагати повернення кредиту 09.04.2013 року, проте з позовом до Вінницького міського суду Вінницької області про захист свого порушеного права позивач звернувся 05.05.2016 року. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Таким чином, вже починаючи з 09.04.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності як щодо основного зобовязання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, починаючи з 09.04.2016 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитно-заставного договору №VIW3AE00000152 від 09.04.2008 року в частині стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом за вказаним договором сплив, а, починаючи з 09.04.2014 року по сьогоднішній день строк позовної давності в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) за вказаним договором також сплив. А ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся за захистом своїх прав лише 05.05.2016 року. Заслухавши пояснення осіб,які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 09.04.2008 року уклали кредитний договір №VIW3AE00000152. Згідно з кредитним договором позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 21875,49 доларів США на термін до 08.04.2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно з кредитним договором у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 р. з відповідача [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №VIW3AE00000152 від 09.04.2008 р. в розмірі 54122,51 доларів США, що еквівалентно 432601, 23 грн., яка складається : 18163,74 доларів США заборгованість за кредитом; 6359, 23с доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 1280,41 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 25712,08 доларів США пеня за не своєчасність виконання зобов»язань за договором; 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 2575,77 доларів США штраф (процентна складова). З часу набрання судовим рішенням законної сили заборгованість в повному обсязі відповідачем не погашена, а відтак позивачем продовжено нарахування [PERSON] відсотків за користування кредитом та пені. Розрахунок відсотків та пені здійснено станом на 05.04.2016 р. Позивач, користуючись своїм процесуальним правом зменшив позовні вимоги, просив стягнути відсотки за користування кредитом 67,52 долари США, пеню в межах річного строку від дня звернення до суду за період з 05.05.2015 р. по 05.05.2016 р. в розмірі 14212,75 доларів США. Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно зі ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частиною 3 цієї статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства, для задоволення позову. Твердження відповідача щодо пропуску строків позовної давності не відповідають дійсності. Відповідно до ст. ст.257-258 ЦК України встановлено загальну позовну даність тривалістю у три роки, а щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік. Але згідно з п. 14.11 кредитно-заставного договору від 09.04.2008 р. №VIW3AE00000152 сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентах за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років, що відповідає положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України. Положення про збільшення строку позовної давності укладено сторонами в письмовій формі в кредитно-заставному договорі від 09.04.2008 р. №VIW3AE00000152, і відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України письмова форма договору повністю дотримана. У ПАТ КБ «Приватбанк» право вимоги повернення кредиту виникло 09.04.2013 року, а до Вінницького міського суду Вінницької області банк звернувся 05.05.2016 року, тобто в межах п»ятирічного строку позовної давності. Еквівалент суми заборгованості в гривнях визначено судом відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 14.03.2017р. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Суд стягує судові витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складає 30,42 %.

Outcome: approved