Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Публічне Акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за Договором №869151 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів від 18.06.2013 року у загальній сумі 138556,71 грн., яка складається з: 54061,35 грн. - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; 28289,62 грн., - сума боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо сплати процентів; 56205,74 грн. - сума пені, нарахованої у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується врученням судової повістки житлово-експлуатаційній організації, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 32). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Таким чином, суд на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.06.2013 року між Публічним Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Договір №869151 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, за умовами якого, Банк відкриває Держателю картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, оформляє та надає в користування Держателю картку платіжної системи , а також ПІН-код до Карти; здійснює обслуговування Держателя на умовах, викладених в Тарифному пакеті, що міститься у Додатку №1 до цього Договору, та згідно з умовами цього Договору, Умовами надання картки і Правил. Відповідно до Договору Банк надає держателю Кредит шляхом відкриття Держателю невідновлювальної відкличної Кредитної лінії на загальну суму 55000,00 грн., встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, зі строком кредитуваня 48 місяців, пільговим періодом 45 днів, мінімальним щомісячним платежом 100% від використаного кредитного ліміту, сплатою відсотків за користування кредитом у вигляді 31,00% річних та строком внесення мінімального щомісячного платежу до 15 числа кожного місяця, що підтверджується Графіком повернення Кредиту і сплати Процентів та розрвахунком вартості супутніх послуг (7-9). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №869151 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів від 18.06.2013 року у [PERSON] станом на 02.06.2014р. наявна заборгованість у розмірі 138556,71 грн., яка складається з: 54061,35 грн. - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; 28289,62 грн., - сума боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо сплати процентів; 56205,74 грн. - сума пені, нарахованої у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу (а.с. 10-13). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі, на підставі укладеного договору, виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк, але відповідач всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором кредиту строки, їх не виконав, заборгованість не повернув. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у разі прострочення повернення чергової частини. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Суд, вивчивши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved