Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі банк) звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 29 059,64 грн. станом на 22.10.2017 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт б/н від 20 серпня 2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 11978,63 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на строк до 31 серпня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік. Відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, у звязку з чим представник позивача просить суд позов задовольнити. У судове засідання представник банку не зявився. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує та не заперечує щодо заочного вирішення справи. Позивач в судове засідання 23 квітня 2018 року не зявилась, хоча про час та місце його була належним чином повідомлена. Відповідачка була присутня у попередніх судових засідання, позов визнає частково та просила зменшити суму нарахованої неустойки. Вказала, що не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, на її утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, а тому значна суму неустойки негативно відобразить на ї матеріальному становищі. Судом встановлено, що 20.08.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту, який складається із Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Із змісту Генеральної угоди від 20.08.2014 року встановлено, що сторони з метою створення вигідних умов для виконання боржником обовязків по кредитному договору №SAMDN52000048936905 від 19 серпня 2011 року уклали Генеральну угоду. Відповідачка ознайомлена і згідна із Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно умов п.п. 2.1 п.2 Генеральної угоди, банк надав [PERSON] терміновий кредит в сумі 11978,64 грн на строк 24 місяці, з 20.08.2014 року по 31.08.2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі, в обмін на обовязок боржника по поверненню кредиту та сплаті процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця в сумі 599,41 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до умова і правил. Відповідно до вимог п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В силу умов п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі встановленого договором, зокрема 500, 00 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів з комісією. Відповідно до положень п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього терміну жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Встановлено, що банк виконав свої зобовязання згідно з умовами договору . Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобовязання згідно Генеральної угоди та умов і правил надання банківських послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 22.10.2017 р. становить 29 059,64 грн., з яких: 9717,50 грн. заборгованість за кредитом, 4998,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 12049,70 грн. заборгованість за пенею, 2293,70 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязанння (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. В силу вимог ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). Встановлено та не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні, що остання належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань згідно умов генеральної угоди, у звязку з чим утворилась заборгованість. Факт наявності заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 20.08.2014 року станом на 22.10.2017 р. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.10.2017 р. борг відповідача перед банком становить 29059,64 грн., з яких: 9717,50 грн. заборгованість за кредитом, 4998,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 12 049,70 грн. пеня та 2293,70 грн. штраф відповідно до вимог п.2.2 Генеральної угоди . Таким чином, суд вважає, що діями відповідача щодо неналежного невиконання зобовязання порушено права банку, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь банку заборгованості в сумі 14\~716,24 грн., з яких: 9717,50 грн. заборгованість за кредитом та 4998,74 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Разом з тим, суд приймає до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої неустойки та вважає, що заявлена сума неустойки підлягає зменшенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та вимог ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі за №552/5900/15-ц у постанові від 07.03.2018 року. [PERSON] заявила клопотання про зменшення суми неустойки посилаючись на важкий матеріальний стан, перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, наявність на її утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. З свідоцтва про народження серії І- ИД № 103906, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції від 06.05.2002 року встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І- ИД № 103907, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції від 06.05.2002 року вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І-ИД №006827, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 09.04.2005 року, [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. З свідоцтва про народження серії І-ИД №228198, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 20.10.2015 року вбачається, що [PERSON] є матірю [PERSON], 24 вересня 2015 року. Згідно довідки ДП Люкс-1 за № 84 від 22 січня 2018 року встановлено, що [PERSON] та її діти зареєстровані та проживають разом із нею по вул.Коновальця,2/71 в м.Тернополі. З довідки Дочірнього підприємства -3 Житло-експлуатаційної контори №13 ЖБК за № 20 від 19.03.2018 року вбачається, що [PERSON] працює в ДП -3 ЖЕК-13 ЖБК двірником і на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. З розрахунку заборгованості встановлено, що сума неустойки є значною та перевищує розмір збитків. Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги клопотання відповідача, такі істотні обставини, як скрутний матеріальний стан, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, перебування відповідача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку та те, що сума нарахованої пені і штрафу перевищує суму боргу, що негативно відобразиться на подальшому поверненню суми боргу та матеріальному становищі боржника, суд вважає, за необхідне зменшити суму неустойки до 500 грн. При цьому, суд врахував інтереси не лише боржника, але і кредитора прийшовши до висновку, що зменшення суми пені та штрафу не завдасть значних збитків останньому. Враховуючи вищенаведені вимог Закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 20.08.2014 року, станом на 22.10.2017 року в сумі 14\~716 грн. 24коп., з яких: 9717,50 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4998,74 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 500 грн. неустойки за неналежне виконання зобовязання. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь банку слід стягнути понесені ним та документально підтвердженні судові витрати по справі, зокрема, 1600,00 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial