Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 18 476 грн 05 коп станом на 05.06.2017 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 грудня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 4200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак порушив умови договору та норми закону, які регулюють дані відносини, і повинен погасити заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував. Судом проведено розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалено рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09.12.2011 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк». Згідно умов даної Анкети-заяви, відповідач погоджується з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Отже, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту за рішенням банку. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В зв'язку з неналежним виконанням боржником договірних зобов'язань, станом на 05 червня 2017 року за кредитним договором виникла заборгованість 2 401,70 грн за кредитом, 4 782,49 грн за процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що передбачено ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку в частині сплати заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею та штрафів суд зазначає наступне. Зі змісту п 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку виникнення порушення строку виконання зобов'язань на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Як вбачається з п 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн + 5% від суми заборгованості з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій). Відповідно до статті 549 ЦК, України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, позивач вимагає застосування до відповідача цивільно-правової відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафів за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням статті 61 Конституції, а тому вимога позивача про стягнення пені не підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Як вбачається з п 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн + 5% від суми заборгованості з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій). Судом визначено, що сума невиконаного зобов'язання 7 184 грн 19 коп (2 401,70 грн заборгованість за кредитом + 4 782,49 грн заборгованість за процентами за користування кредитом), а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 359 грн 21 коп. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 09.12.2011 року в загальній сумі 8 043 грн 40 коп, яка складається з: 2 401,70 грн - заборгованість за кредитом; 4 782,49 грн - за процентами за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 359,21 грн штраф (процентна складова). Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Позивачем визнано позов, проте суд,

Outcome: partial