Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.02.2012 року в сумі 63 767,89 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1 762 грн. Відповідно до позовної заяви [PERSON], згідно укладеного договору № б/н від 13.02.2012 року, отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договірні зобов'язання боржник належним чином не виконала. Станом на 31.03.2017 року відповідач має заборгованість 63 767,89 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але в клопотанні до суду прохав розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі і не заперечував проти винесення заочного рішення. (а.с. 3). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надіслана їй судова повістка повернута. Відповідно до довідки Укрпошти «Рекомендований лист повернуто, оскільки адресат за зазначеною адресою не проживає». З наданої Компаніївським районним сектором управління Державної Міграційної Служби України в Кіровоградській області адресної довідки від 26.04.2018 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 04.03.2010 року, куди і були направлені повістки. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.02.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» за заявою [PERSON] надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.03.2018 року відповідач має заборгованість 63 767,89 грн., яка складається з наступного: 1 702,44 грн. - заборгованість за кредитом; 54 496,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 056,62 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 012,76 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Враховуючи викладене в задоволенні позову в частині стягнення штрафу слід відмовити. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок; якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Банком було виконано в повному обсязі свої зобов'язання перед відповідачем. В той час як відповідачем зобов'язання належним чином не виконано. Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов'язань за договором, але враховуючи вимоги статті 549 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial