Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 255 429,39 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 20.12.2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 241/12/2013/0312, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 250 300,00 грн., терміном до 19.12.2033 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,8 % річних. В забезпечення виконання зобов`язання відповідача [PERSON] , 20.12.2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] укладено Договір поруки № 312/241-1, відповідно до умов якого поручитель, як солідарний боржник, зобов`язався перед Банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих Банком відповідачу [PERSON] у вигляді кредиту, згідно з Кредитним договором № 241/12/2013/0312 від 20.12.2013 року, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором. Однак, відповідачами не виконано умови Кредитного договору та Договору поруки, у зв`язку з чим наявна заборгованість з боку відповідачів, яка станом на 09.07.2019 року становить 255 429,39 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 230 280,77 грн.; сума заборгованості за відсотками за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року - 25 148,62 грн., що є предметом позовних вимог. На підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 255 429,39 грн. для розгляду за підсудністю. 12 березня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 12 березня 2021року строк, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, вказуючи на порушення позивачем строку давності звернення з позовом до суду, а також посилаючись на те, що протягом дії кредитного договору виникали форс-мажорні обставини, у зв`язку з чим відповідачі вимушені були звертатися до позивача з тим, щоб або змінити умови договору на такі, які можна було виконувати, або зупинити дію договору на час дії форс-мажорних обставин. Проте отримували відмову, незважаючи на те, що п. 5.5 кредитного договору сторонами врегульовано, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на період дії зазначених обставин. В порушення цієї домовленості Банк вимагає повернення всього кредиту. (а.с. 127-134) Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 241/12/2013/0312, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 250 300,00 грн. на придбання житлової нерухомості двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , терміном до 19.12.2033 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,8 % річних. (а.с. 14-19) Відповідно до Кредитного договору, позичальник зобов`язався погасити кредитору в повному обсязі кредит в строк, встановлений п.п. 1.3.1, 1.3.2 цього Договору; сплачувати кредитору проценти в строки, встановлені в п. 3.1. цього Договору; за користування кредитними коштами, що неповернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 18,8 % річних відповідно до п. 1.4.1. цього Договору. Поняття поруки закріплено у ст. 553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за Договором кредиту № 241/12/2013/0312 від 20.12.2013 року, між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено Договір поруки № 312/2141-1, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту № 241/12/2013/0312 від 20.12.2013 року, який був укладений між кредитором і боржником [PERSON] , у повному обсязі, за умовами якого боржник зобов`язаний повернути кредиторові кредитні кошти в розмірі 250 300,00 грн., терміном до 19.12.2033 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,8 % річних. Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, поручитель зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов`язань по Кредитного договору.(а.с. 20-21) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором кредиту № 312/2141-1 від 20.12.2013 року та Договором поруки № 312/2141-1 від 20.12.2013 року, та у зв`язку із неналежним виконанням боржниками умов зазначених Договорів, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язків частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Як визначено ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачами [PERSON] , [PERSON] порушено умови Договору кредиту № 312/2141-1 від 20.12.2013 року та Договору поруки № 312/2141-1 від 20.12.2013 року, в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 09.07.2019 року заборгованість відповідачів за тілом кредиту перед Банком позивача становить 230 280,77 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи розрахунками та випискою по особовому рахунку. (а.с. 6, 7-13) Разом з тим, суд приймає до уваги надану відповідачами заяву про застосування строку позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01.10.2014 року по 3.04.2018 року (а.с. 74-75), з огляду на наступне. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Судом встановлено, що у досудовому порядку Банк до відповідачів з вимогами про погашення боргу не звертався, даний позов про стягнення заборгованості за кредитом поданий позивачем до суду 31.07.2019 року, що підтверджено штампом поштового відділення про направлення позовної заяви до суду (а.с. 31а), позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по відсотками за період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року, тобто позивач звернувся до суду з даною вимогою з пропуском строку позовної давності, передбаченого передбачений статтею 257 ЦК України, про застосування наслідків пропуску якого заявлено відповідачами. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову за пропуском строку позовної давності у задоволенні позовних вимог Банку до відповідачів в частині стягнення з боржників заборгованості за нарахованими процентами, тобто за вимогою щодо якої позовна давність пропущена. Доводи відповідачів про те, що відповідно до статті 617 ЦК України вони звільняються від зобов`язання виконувати умови кредитного договору суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Ознаки непереборної сили наведено у пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України особа як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до частини другої статті 614 Цивільного кодексу України особа відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до статті 141 Закону України від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Згідно з нормами статті 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань. Згідно правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/18370/15-ц форс-мажорні обставини не є загальновідомими та мають підтверджуватися сертифікатом торгово-промислової палати. Відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат, що засвідчують настання обставин непереборної сили для відповідачів із зазначенням певного часу їх настання та дії щодо зобов`язань за кредитним договором № 241/12/2013/0312 від 20.12.2013 року відповідачами суду не надано. Наданий відповідачами Висновок Донецької торгово-промислової палати від 28.11.2014 року № 2734/12.12-03 (а.с. 89-90) не є сертифікатом що засвідчує настання обставин непереборної сили для відповідачів у розумінні статті 141 Закону України від 2 грудня 1997 року №671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» та взагалі не засвідчує настання для відповідачів обставин непереборної сили, а лише підтверджує настання для відповідачів істотних змін обставин за укладеним кредитним договором № 241/12/2013/0312 від 20.12.2013 року. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає до часткового задоволення, а саме підлягає солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] прострочена заборгованість по тілу кредиту за Договором кредиту № 241/12/2013/0312 від 20.12.2013 року на загальну суму 230 280,77 грн. Відповідно до частини першої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 454, 21 грн., тобто по 1 727,11 грн. з кожного, які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного, ст.ст. 525, 526, 536, 541, 543, 546, 549, 553, 554, 625, 629, 1048 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial