Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) 25 листопада 2013 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR17520152 від 21.03.2008 року в розмірі 479692,02 грн., яка виникла станом на 01 жовтня 2013 року. Вимоги мотивовано порушенням відповідачем умов укладеного з Банком кредитного договору. До початку розгляду справи по суті представником позивача Комащенко М.В. було зменшено розмір позовних вимог до 320082,50 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. До суду надіслано письмову заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням розглянути справу за відсутності представника ПриватБанку. Відповідно до частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову зазначив, що передав Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом легковий автомобіль марки MAPLE, моделі R 80 SMA7 180, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.03.2008 року. Рішенням Красногвардійського районного суду АР Крим від 21 лютого 2011 року на користь Банку з нього вже було стягнуто заборгованість за вказаним договором в сумі 159609,52 грн. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) забов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПриватБанком та [PERSON] був укладений кредитний договір за № DN81AR17520152 від 21.03.2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 140059,64 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.03.2015 року. Відповідно до статті 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певні дії (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] перед Банком станом на 01.10.2013 року становить: за кредитом в сумі 105670,14 грн., процентам за користування кредитом - 73860,43 грн., комісії за користування кредитом - 31442,88 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 245638,00 грн., а також штрафу відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. (фіксована частина), 22830,57 грн. (процентна складова). Загальна сума заборгованості складає 479692,02 грн. Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частин першої - третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З урахуванням вищезазначеної норми права, а також положень статті 611 ЦК України сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штрафу або пені). Крім того, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктами 14.1 - 14.12 кредитного договору № DN81AR17520152 від 21.03.2008 року передбачено право Банку у разі порушення позичальником зобов'язань, передбачених договором, на стягнення пені та штрафів у розмірах, передбачених договором. Вимогами вищезазначеного кредитного договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати пеню та штрафи за порушення зобов'язання, але за різних підстав порушення умов договору. Згідно з положеннями частини другої статті 1054, частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до положень частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] договору, станом на 21 жовтня 2010 року утворилася заборгованість на суму 208911,58 грн.: заборгованість за кредитом 104327,55 грн., відсотки за користування кредитом - 36710,09 грн., комісія за користування кредитом - 13571,88 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 44115,79, штраф - 250 грн. (фіксована частина), 9936,27 грн. (процентна складова). Оскільки відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, рішенням Красногвардійського районного суду АР Крим від 21 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 30 серпня 2011 року, з [PERSON] на користь Банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN81AR17520152 від 21.03.2008 року, що утворилась станом на 21.10.2010 року, в сумі 159609,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 104327,55 грн., процентам за користування кредитом в сумі 36710,09 грн., комісії за користування кредитом в сумі 13571,88 грн., неустойки за порушення зобов'язання за договором у сумі 5000,00 грн. Розмір неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України було зменшено судом на 39115,79 грн., з 44115,79 грн. до 5000,00 грн. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, згідно з частиною третьою статі 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № DN81AR17520152 від 21.03.2008 року та рішення суду від 21.02.2011 року не виконав. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, на підставі наданих та оцінених у сукупності доказів, суд вважає, що відповідачем [PERSON] порушено право позивача на отримання за договором суми кредиту, процентів та комісії за користування кредитом. Обґрунтоване і право позивача на стягнення з відповідача неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов'язань за кредитним договором, розрахованої Банком згідно з умовами договору. З урахуванням вищезазначеного, рішення суду від 21 лютого 2011 року, з [PERSON] на користь ПриватБанку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 229958,87 грн., що утворилася станом на 01.10.2013 року, та складається з заборгованості за кредитом 1342,59 грн. (105670,14 грн. - 104327,55 грн.), процентам за користування кредитом 37150,34 грн. (73860,43 грн. - 36710,09 грн.), комісії за користування кредитом 17871,00 грн. (31442,88 грн. - 13571,88 грн.), неустойки за порушення зобов'язання за договором, а саме пені 162406,42 грн. (245638,00 грн. - 44115,79 грн. - 39115,79 грн.), штрафу 250,00 грн. (фіксована частина), штрафу 10938,52 грн. (5% від суми невиконаного зобов'язання 218770,35 грн.). В іншій частині позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2299,59 грн.

Outcome: partial