Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до [PERSON], вказавши, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг від 29.04.2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 1000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач карткою скористався, отримавши кошти, але умови договору не виконав, грошові кошти не повернув, тому позивач просить стягнути заборгованість у сумі 20853,04 гривні та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача на підставі наданих доказів. Відповідач в судовому засіданні 09.03.2016 року вказував на те, що ним з банком було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, яку він надасть суду в наступне судове засідання. Натомість в наступне судове засідання відповідач не з'явився, а його представник проти позову заперечував, вказуючи, що договір між сторонами укладався, але підстав для задоволення позову немає, пояснень з приводу укладення угод про реструктуризацію заборгованості за договором не надав. Надалі відповідач у судові засідання не з'являвся, про місце та час розгляду справи повідомлявся в установленому порядку судовими повістками, направленими за зареєстрованим місцем проживання та місцем фактичного проживання. Незважаючи на ухвали суду про визнання його явки обов'язковою для надання особистих пояснень до суду чотири рази не з'явився, направивши клопотання про розгляд справи за його відсутності, в яких вказував, що проти позову заперечує, оскільки коштів не отримував. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, у судове засідання 14.06.2016 року направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника, в якій просив у позові відмовити з урахуванням наданих письмових заперечень. Фактично письмових заперечень за позовом відповідачем чи його представником суду не надавалось, окрім зазначення відповідачем в заяві про слухання справи за його відсутності про те, що грошових коштів він не отримував. Враховуючи те, що сторони неодноразово викликались в судові засідання та були в установленому порядку повідомлені про час розгляду справи, але не з'являлись, судом позов розглянутий за їх відсутності за підставі наявних у справі доказів. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 02.06.2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ «КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій, зазначивши свої паспортні та інші данні, висловив свою згоду на те, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг та тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористався, зобов'язавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідач належним чином зобов'язання з повернення грошових коштів не виконував, в результаті чого станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість в загальній сумі 20853,04 гривень, з яких 11951,66 гривень заборгованість по кредиту, 6708,62 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом,723,57 гривень заборгованість по комісії, 1469,19 гривень штраф. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З пояснень [PERSON] в судовому засіданні 09.03.2016 року та подальших заяв, направлених до суду, вбачається, що відповідач не заперечував факт укладення договору про надання банківських послуг, а вказував на те, що грошових коштів не отримував. При цьому відповідач також вказував на те, що з приводу заборгованості, яка виникла за укладеним договором, між ним та банком укладено угоду про реструктуризацію заборгованості, яку водночас відповідач не надав та не з'являвся в подальшому в судові засідання. За таких обставин, суд вважає, що відповідач, не з'являючись в судові засідання та не давши змоги суду з'ясувати його бачення обставин укладення договору та виконання сторонами зобов'язань за договором, одночасно не виконав свого обов'язку щодо доведення обставин, на які посилався в якості заперечень. При цьому позиція відповідача, який спочатку вказує, що уклав угоду про реструктуризацію заборгованості за договором, а потім заперечує факт отримання коштів, є непослідовною та такою, яка не спростовує доводів позивача щодо укладення договору та виконання обов'язку з боку банку щодо надання коштів. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. Незважаючи на те, що позивач вказував, що договір був укладений з [PERSON] 29.04.2011 року, суд виходить з того, що договір був укладений 02.06.2011 року, оскільки саме цією датою підписана анкета заява, яка є частиною договору про надання банківських послуг, а відомості про укладення між сторонами кількох договорів відсутні. Такий висновок суду не суперечить розрахунку заборгованості, наданому позивачем, з якого вбачається, що заборгованість за договором виникла у жовтні 2012 року. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, натомість як відповідачем доказів на підтвердження обставин, на які він посилався у спростування законності заявлених вимог не надано, заперечення суперечливі та непослідовні, тож позов підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved