Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») 01 лютого 2017 року звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 82257 грн.80 коп. за кредитним договором №ODХRRC01380027 від 27 квітня 2007 року. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача Сафір Ф.О. (діє відповідно до довіреності від 17 січня 2017 року) в позовній заяві вказав, що 27 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ODХRRC01380027, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5146 грн.89 коп. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, тому рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2013 року з нього на користь позивача була стягнута виникла за цим кредитним договором заборгованість в сумі 20299 грн.99 коп. Втім і після цього відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань, зокрема не повертав кредит та не сплачував відсотки за його використання в порядку та розмірах, встановлених договором, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 29 листопада 2016 року склав 82 579 грн.80 коп., з яких: 16567 грн. 97 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 61603 грн. 27 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 3908 грн. 56 коп. - штрафу (процентна складова). Зазначені кошти, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600 грн. просив стягнути з відповідача, розглянувши справу без його участі, про що надав до суду відповідне письмове клопотання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, підтвердив факт укладення з позивачем спірного кредитного договору, відповідно до якого йому була видана банківська картка, з якої він декілька разів знімав грошові кошти. Після цього, у 2008 році через різке погіршення свого майнового стану через несвоєчасну виплату заробітної плати, не зміг належним чином повертати отриманий кредит. У зв'язку з цим звертався до позивача із заявою про реструктуризацію боргу, однак позивач відмовив. З того часу грошові кошти за цим кредитом не сплачував. У зв'язку з цим, у задоволенні позов просив відмовити, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума коштів є неспівмірною із отриманим ним кредитом. Окрім цього, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої подав заяву. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази та матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №ODХRRC01380027, згідно з яким позивач надав відповідачеві грошовий кредит у розмірі 5146 грн.89 коп. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, відповідно до ст.11 ЦК України між сторонами (позивачем та відповідачем) внаслідок укладення кредитного договору №ODХRRC01380027 від 27 квітня 2007 року виникли відповідні цивільні права та обов'язки. Відповідно до умов кредитного договору №ODХRRC01380027 від 27 квітня 2007 року відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати позивачеві частину від суми отриманого кредиту в якості погашення заборгованості за кредитним договором та відсотки за фактичне використання кредитних коштів. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконане у встановлений строк його виконання. Згідно ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON], який є позичальником за кредитним договором, зобов'язання щодо погашення кредиту згідно затвердженого графіку погашення та сплати відсотків за користування коштами належним чином не виконувались. У зв'язку з цим рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2013 року з відповідача на користь позивача була стягнута виникла станом на 23 листопада 2011 року заборгованість за кредитним договором в сумі 20299 грн. 99 коп., з яких - 3997 грн. 29 коп. заборгованості за кредитом, 11709 грн. 29 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1631 грн.57 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 1000 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1462 грн. 99 коп. - штрафу (процентна складова). До цього часу зазначене судове рішення відповідачами не виконане. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525 та 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599 та 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року, справа №6-157цс16). Отже, і строки позовної давності до правовідносин, що продовжуються між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] не можуть бути застосовані. З врахуванням вищенаведених роз'яснень Верховного Суду України, позивач має право на отримання від відповідача сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, зокрема встановлених договором №ODХRRC01380027 від 27 квітня 2007 року відсотків за користування кредитом (п.2.1 договору), пені (п.5.1 договору) та штрафів (п.5.3 договору). Згідно з наданим позивачем розрахунком розмір заборгованості за кредитним договором станом на 29 листопада 2016 року складає 82 579 грн.80 коп., з яких: 16567 грн. 97 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 61603 грн. 27 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 3908 грн.56 коп. - штрафу (процентна складова). Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина 3 статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду самостійно зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (постанова Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року №6-100цс14). Установивши, що розмір неустойки в сумі 61603 грн.27 коп. значно перевищує розмір боргового зобов'язання відповідача (3997 грн. 29 коп.), суд вважає необхідним застосувати правила частини 3 статті 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки (пені) до 3000 грн. У зв'язку з цим, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню. Окрім цього, у зв'язку із задоволенням позову, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1600 грн. сплаченого позивачем судового збору (платіжне доручення від 12 січня 2017 року №BOOO2B1767). На підставі викладеного,

Outcome: partial