Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрації [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачі порушують свої зобов'язання за кредитним договором №363/П/2006-840 від 14. 04. 2006 року та додатковою угодою №1 до кредитного договору №363/П/2006-840 від 21. 01. 2010 року, в зв'язку з чим станом на 15. 09. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 7017,68 дол. США та 20 512,39 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позву та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Від представника відповідача 1 - [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване зайнятістю представника в іншому процесі з розгляду іншої справи в Печерському суді м. Києва. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими не лише при з'ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтованого зайнятістю представника відповідача в іншому судовому процесі. Суд вважає дане клопотання необґрунтованим і таким, що може призвести до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню. Враховуючи зазначене, зважаючи на те, що представником відповідача 1 повторно подано до суду клопотання про відкладення судового засідання, яке обґрунтоване зайнятістю представника в іншому судовому засіданні з розгляду іншої справи, а сам відповідач [PERSON], інтереси якого представляє гр. [PERSON], не повідомив суду про причини своє неявки, суд вважає неявку в судове засідання відповідача 1 та його представника, а також відповідача 2, яка також не повідомила суду причини своєї неявки, неповажною, в зв'язку з чим вважає за можливе провести розгляд справи у їхню відсутність. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 02.2 15 № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду га нтування вкладів фізичних осіб наздійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра». Встановлено, що 14. 04. 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04. 02. 2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір №363/П/2006-840, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 1 на умовах забезпеченості, повернення та строковості, а також платності грошові кошти (кредит) в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму 37 612 дол. США із розрахунку 8,2% на рік строком на 72 місяці (а.с. 18-21). Також встановлено, що 14. 04. 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04. 02. 2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та гр. [PERSON] укладено договір поруки №б/н (а.с. 32-33). 21.01.2010 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачі [PERSON] та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №363/П/2006-840 від 14.04.2014 (Договір №2), відповідно до якого позивач надав відповідачу 1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 37 612 (тридцять сім тисяч шістсот дванадцять) доларів США із розрахунку 8,2 % на рік строком до 12.10.2012 року (а.с. 22-31). Відповідно до п. 8.3. Договору №2, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань. За договором поруки (додається) гр. [PERSON] та гр. [PERSON] зобов'язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Відповідно до договору поруки відповідач 2 поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем 1 зобов'язань, що витікають з кредитного договору №363/П/2006- 840 від 14.04.2006 року, а саме: повернути кредит; спалити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Відповідно до умов кредитного договору (Договору №2), викладених в п. 2.3,2.4 відповідач 1 зобов'язався вносити чергові мінімальні платежі по кредиту/кредитній лінії, щомісячно, до 18 числа поточного місяця. Встановлено, що відповідачем 1 станом на 15.09.2014 року порушені пункти 2.3,2.4, 4.3.4., 4.3.6. кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення відповідачем 1 строку сплати кредиту та процентів відповідно до умов договору, 1-й Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі порушення відповідачем 1 вимог пп. 4.3.2-4.3.5, 4.3.8- 4.3.15 кредитного договору, відповідач 1 зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 7о (десять) відсотків від суми залишку по кредиту актуальної на дунь порушення цього договору. Встановлено, що станом на 15.09.2014 року за відповідачем 1 наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 7017,68 дол. США та 20 512,39 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що i боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що боржник та поручитель не виконали свої зобов'язання перед позивачем, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 15. 09. 2014 року в сумі 7017,68 дол. США та 20 512,39 грн.

Outcome: approved