Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 29089,88 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 03.02.2007 року був укладений кредитний договір №VIXRRX05240052, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1135,20 грн. на термін до 01.08.2007р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Позивач свій обов'язок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 25.09.2015 року виникла заборгованість в розмірі 29089,88 грн., з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 5524,31 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 139,05 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 21565,10 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. та 1361,42 грн. - штраф (процентна складова), в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №VIXRRX05240052 від 03.02.2007 року у розмірі 29089,88 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак 03.11.2015р. звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання, призначене на 24.11.2015р. не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу проживання відповідача, яка зазначена позивачем в позовній заяві - [ADDRESS]. Однак, конверт з повісткою про виклик в судове засідання повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання». При цьому, як вбачається з відповіді, наданої адресно-довідковим підрозділом Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області, [PERSON] за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві: [ADDRESS], - не значиться. (а.с. 19) Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Уразі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При цьому, як вбачається з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання призначене на 09.12.2015р. було опубліковано в газеті «Вінниччина», випуск № 94 (23036) від 27.11.2015 року, а також в газеті «Урядовий Кур'єр», випуск № 225 (5599) від 02.12.2015 року, проте відповідач в судове засідання, призначене на 09.12.2015р. не з'явився повторно. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та наддавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», найменування якого в подальшому змінено та ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений договір №VIXRRX05240052, у формі заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Договір), відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 1135,20 грн. строком на 6 місяців, з 03.02.2007р. по 01.08.2007р., з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 27,81 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 189,2 грн., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків винагороди, комісії, в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) строки. На виконання вимог договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1135,2 грн., строком на 6 місяців, з 03.02.2007р. по 01.08.2007р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 27,81 та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 189,2 грн. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Як вбачається із Заяви №VIXRRX05240052, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, за який приймається період з «5» по «10» число кожного місяця, позичальник (відповідач) повинен надавати Банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 223,78 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до пп. 3.2.2. - 3.2.4 Договору (Умов надання споживчого кредиту фізичним особам), позичальник (відповідач) зобов'язується погашати кредит в порядку і терміни відповідно до Заяви; сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до Заяви і п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів; сплатити Банку винагороду у строки та розмірі згідно Тарифів, Заяви та даних Умов. З розрахунку заборгованості за договором №VIXRRX05240052 від 03.02.2007р. вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами та погасив заборгованість за тілом кредиту. Однак, свої зобов'язання в частині погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за користування кредитом - відповідач не виконує. Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, у зв'язку з невиконання відповідачем зобов'язань щодо повернення суми процентів за користування кредитними коштами та комісії, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 5524,31 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 139,05 грн. заборгованості за комісією, суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно положень частини 1 статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком уразі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п. 5.3 Договору (Умов надання споживчого кредиту фізичним особам), при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Позивачем в позовній заяві заявлено до стягнення штраф (фіксована частина) - 500 грн. та 1361,42 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи зазначене вище, позовні вимоги в частині стягнення 1361,42 грн. штрафу (процентна складова) підлягають задоволенню, однак, позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу у фіксованому розмірі, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердому вибірковому розмірі та відповідно стягненню не підлягає. Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідно до п. 5.1 Договору (Умов надання споживчого кредиту фізичним особам), при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Позивачем, за порушення зобов'язань щодо сплати кредиту та процентів, нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 21565,10 грн. Однак, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Таким чином, враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту відповідачем погашена, заборгованість по відсотках за користування кредитом складає 5524,31 грн., а нарахована пеня становить 21565,10 грн., суд вважає за доцільне зменшити розмір пені до 5524,31грн. (розмір процентів). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 3 вересня 2014 року у справі №6-100цс14. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №VIXRRX05240052 від 03.02.2007р., у формі заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, в сумі 12549,09 грн, з яких:, 5524,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 139,05 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, штраф (процентна складова) у розмірі 1361,42 грн., а також 5524,31 грн. пеня, заявленими правомірно та такими що підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а згідно з частиною 3 вказаної статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Судові витрати у даній справі складаються зі сплачено позивачем, згідно платіжного доручення №ВООО6ВОY86 від 26.10.2015р. судового збору в сумі 1218,00 грн. та сплачених позивачем згідно платіжного доручення №ВООО6В0Z2A від 26.11.2015р. та платіжного доручення №ВООО6В0Z2N від 26.11.2015р. 720,00 грн. (300+420) витрат пов'язаних з публікацією в пресі (Урядовий кур'єр та газета «Вінниччина») оголошення про виклик відповідача в судове засідання. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 525,43 грн. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору та 310,60 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial