Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі-позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 28.04.2007 року між позивачем та [PERSON] (відповідач) було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 7000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки, та сплати комісії. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.01.2014 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 33809 грн. 29 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 10037 грн. 20 коп., заборгованість по процентам - 13237 грн. 20 коп., заборгованість по комісії - 84448 грн. 73 коп., штраф - 500,00 грн. (фіксована частина), штраф ( відсоткова складова) - 1586 грн. 16 коп. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33809 грн. 29 коп., та судові витрати по справі (а.с. 1-3). В судових засіданнях представник позивача свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідач в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку спливом строку позовної давності (а.с.45,61). Вислухавши пояснення та доводи сторін у судових засіданнях дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним обставинам. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 28.04.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, що підтверджується копією укладеного договору (а.с.7-13). Згідно умов Договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 7000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. [PERSON] погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється. Відповідно до договору держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються в тарифах. У відповідності до вимог ст. ст. 525-527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу. В порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31.01.2014 року виникла заборгованість в розмірі 33809 грн. 29 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 10037 грн. 20 коп., заборгованість по процентам - 13237 грн. 20 коп., заборгованість по комісії - 8448 грн. 73 коп., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф ( відсоткова складова) - 1586 грн. 16 коп. (а.с. 34-44). Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. 07.04.2014 року в судовому засіданні відповідачем подана заява про застосування судом строку позовної давності (а.с.50-51). Статтею 4 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав треба розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним, та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням, враховуючи, що відповідно до ст. ст. 12-14 ЦК України цивільні права здійснюються, а цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності. Відповідно до заяви, що міститься в матеріалах справи, відповідач [PERSON] ознайомлен та погоджується з Умовами надання банківських послуг. Правилами користування платіжної картки та Тарифами банку (далі - Умови) (а.с.7). Згідно п.9.12 Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту укладення. Якщо на протязі такого строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на той самий строк. Як встановлено судом, ні одна сторона договору не виявляла намір припинити цей договір. Отже, укладений сторонами правочин передбачає автоматичну пролонгацію договору на новий строк, якщо жодна із сторін не висловила бажання його розірвати. При цьому суд звертає увагу на те, що пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Крім того, відповідно до пункту 6.4 Умов, уразі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Однак, як вбачається з матеріалів справи, а також пояснень представника відповідача в судових засіданнях, відповідач з відповідною письмовою заявою до банку не звертався. Таким чином, перебіг позовної давності встановлений ЦК України для звернення за захистом своїх прав не можна вважати таким що сплинув. Крім того, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (Постанова Верховного Суду України від 20.11.2013р.). В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Враховуючи вище приведені висновку суду, яким встановлено наявність між сторонами відносин, що виникли з вищевказаного договору, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній справі, встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання свого зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів із відповідача. Крім того, відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат, у вигляді судового збору в розмірі 338 грн. 09 коп., також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved