Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі по тексту ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та просить стягнути суму заборгованості у розмірі 5448611, 85 грн. Свої позовні вимоги, обґрунтовує тим, що 02 липня 2013 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №398/06/2013/00070, відповідно до якого, банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 4879721,87 грн строком по 30.06.2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 02.07.2013 року між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки. Також між банком та [PERSON] було укладено договір наступної іпотеки від 02.07.2013 року (а.с.20-25). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором від 02.07.2013 року в розмірі 5418179.15 грн, стягнуто з [PERSON] штраф за невиконання умов договору іпотеки від 02.07.2013 року в розмірі 30432,70 грн та судові витрат в розмірі 1827,00 грн з кожного. 22.10.2015 року [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 02.11.2015 року заяву [PERSON] задоволено та скасовано заочне рішення від 29.09.2015 року, справу призначено до судового розгляду. 02.11.2015 року [PERSON] до суду подав зустрічну позовну заяву, в якій просить суд, стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» на свою користь збитки на суму 647407,43 грн та судові витрати, свої вимоги обґрунтовує тим, що після отримання заочного рішення від 29.09.2015 року, [PERSON] звернувся до банку з пропозицією реалізувати заставне майно та розрахуватися з банком за кредитним договором. Після реалізації майна, [PERSON] було сплачено по виставлених рахунках суму в розмірі 6097845,58 грн. Посилаючись на ст.ст. 2, 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ЗУ ст. 11 «Про захист прав споживачів», [PERSON] зазначає, що банк незаконно змусив сплатити [PERSON] грошові кошти в розмірі 6097845,58 грн замість 5450438,15 грн, які було стягнуто заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року, тобто банк отримав незаконні прибутки та спричинив [PERSON] збитки на суму 647407,43 грн, в зв'язку з чим, останній був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 26.01.2016 року Ухвалою суду позовну заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду, у зв'язку з подачею заяви про залишення основного позову без розгляду, оскільки, [PERSON] було погашено заборгованість в повному обсязі. 31.03.2016 року представник позивача ([PERSON].) подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої, просив суд стягнути з банку збитки в розмірі 669526,34 грн, оскільки дана сума була стягнута з [PERSON] незаконно та необґрунтовано. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] та позивач заяву про збільшення позовних вимог підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ АБ «Укргазбанк» проти задоволення позовних вимог заперечував та додав, що банк правомірно нарахував заборгованість за кредитним договором, яку [PERSON] сплатив добровільно. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 02.07.2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №398/06/2013/0070, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 4879721,87 грн (а.с.7-13). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 02.07.2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Нафтогазбізнес» було укладено договір поруки №398/06/2013/0070 (а.с.146-147). 14.04.2015 року рішенням Господарського суду м. Києва в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазбізнес», третя особа - [PERSON] про стягнення 5418179,15 грн відмовлено (а.с.148-154). Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2015 року скасовано та прийнято нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Нафтогазбізнес» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» строкову заборгованість за кредитом у розмірі 4443529,87 грн, прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 327144,00 грн, поточну суму процентів у розмірі 55351,07 грн, суму прострочених процентів у розмірі 592154,21 грн, а також 73080,00 грн судовий збір за подання позовної заяви та 36540,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Отже, ТОВ «Нафтогазбізнес» виступало поручителем за виконання зобов'язання [PERSON] на підставі договору поруки №398/06/2013/0070 від 02.07.2013 року, а Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року з ТОВ «Нафтогазбізнес», як поручителя було стягнуто заборгованість за кредитним договором, відсотки та витрати по сплаті судового збору. 08.10.2015 року [PERSON] звернувся до банку з заявою, в якій зобов'язався погасити заборгованість за кредитним договором до 01.11.2015 року та судові витрати (а.с.189). [PERSON] було сплачено на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» грошові кошти в розмірі 6097845,58 грн, що підтверджується наступними квитанціями: - №2330_65 від 26.10.2015 року на суму 5971016,80 грн (внесення коштів на власний поточний рахунок для погашення кредитної заборгованості), - №2330_66 від 26.10.2015 року на суму 13554,78 грн (оплата штрафу за несвоєчасне поновлення договору страхування заставного майна), - №2330_67 від 26.10.2015 року на суму 3654,00 грн (відшкодування судових витрат за подачу позову до Деснянського районного суду м. Києва), - №2330_68 від 26.10.2015 року на суму 73080,00 грн (відшкодування судових витрат за подачу позову до Господарського суду м. Києва), - №2330_69 від 26.10.2015 року на суму 36540,00 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного господарського суду) (а.с.126-128). Відповідно до виданої ПАТ АБ «Укргазбанк» довідки від 27.10.2015 року, станом на 26.10.2015 року [PERSON] погасив зобов'язання перед банком за кредитним договором від 02.07.2013 року в повному обсязі (а.с.129). В судовому засіданні представник позивача посилаючись на ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» посилався на те, що суми платежів передбачені квитанціями №2330_68 та №2330_69 (судовий збір) є компенсацією затрат банку, на які [PERSON] згоди не надавав та які не передбачені кредитним договором, а тому були стягнуті з останнього неправомірно. Однак, з таким твердженням представника позивача не можливо погодитися, оскільки, відповідно до ч. 1 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Частиною 5 ст. 49 ГПК України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору, кредит надається з 02.07.2013 року по 30.06.2028 року (а.с.7). Пунктом 1.4.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,9% річних (а.с.7). Згідно п. 1.4.2 кредитного договору, за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни передбачені цим договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 17,9% річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи, що [PERSON] було сплачено заборгованість 26.10.2015 року, а положення ст. 1048 ЦК України, передбачає, що плата за користування чужими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін сплачується боржником за весь період користування грошима, а тому відповідно і відсотки за користування кредитом продовжували нараховуватися банком до 26.10.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.145). Також, слід зазначити, що [PERSON] та його представником не доведено, що з боку банку чинився будь-який тиск щодо сплати останнім суми в розмірі 669526,34 грн, як надмірне погашення заборгованості. Крім того, представник позивача просить стягнути з банку саме збитки на суму 669526,34 грн, однак ст. 22 ЦК України, передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), а враховуючи, що позивачем в добровільному порядку було сплачено заборгованість за кредитним договором, суд не вбачає обґрунтованих та правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed