Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі Банк) звернулось до суду з позовом в якому зазначило, що 10.12.2008 між Банком, [PERSON] та [PERSON] укладено договір про переведення боргу (заміну боржника), згідно з яким [PERSON] перевів на відповідача грошові зобов'язання, що виникли та виникнуть в майбутньому за кредитним договором № 6807С135 від 28.12.2007, за яким [PERSON] отримав у Банка кредит в розмірі 1717000,00 грн. строком до 27.12.2026 для придбання нерухомого майна: житлового будинку з прибудовами, загальною площею 160,0 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м. по [ADDRESS] та земельної ділянки, загальною площею 0,0549 га., кадастровий номер 6310137500:04:004:0001 за тією ж адресою. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та додатковими угодами до нього між Банком і відповідачем укладено Іпотечний договір № 68708Z35 від 10.12.2008, предметом іпотеки за якими є вказаний вище житловий будинок і земельна ділянка. Через невиконання відповідачем умов кредитного договору позивач був змушений звернутись до суду та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2011 з відповідача стягнуто на користь Банку заборгованість в розмірі 2868002,04 грн., яка виникла станом на 17.11.2010. За період з 18.11.2010 по 31.07.2014 заборгованість збільшилась та становить 5764287,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 169425849 грн., за відсотками - 2228539,91 грн., пені за прострочену заборгованість - 964480,17 грн. та пені за прострочені відсотки - 877009,22 грн. Посилаючись на умови іпотечного договору позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах та висилити відповідача з спірного будинку. До суду представник позивача подав заяву про слухання справи за його відсутності, якою підтримав позов та просив ухвалити заочне рішення. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, що, враховуючи заяву позивача, дає змогу розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини: 28.12.2007 між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір 6807С135, за яким останній отримав кредит в сумі 1717000,00 грн. строком до 27.12.2026 для придбання житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 160,0 кв.м., житловою площею 73,2 кв.м. по [ADDRESS] та земельної ділянки, загальною площею 0,0549 га., кадастровий номер 6310137500:04:004:0001 за тією ж адресою (а.с. 5-9). 10.12.2008 між Банком, [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, договір про переведення боргу (заміну боржника), за якими позичальником за кредитним договором є [PERSON] (а.с. 13, 19, 20); того ж числа між Банком та відповідачем укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою змінено пункти щодо суми отриманого кредиту, відповідальності за його неповернення та сплату відсотків, встановлений графік надання та погашення кредиту (а.с. 14-18). Крім того, 10.12.2008 між сторонами укладений іпотечний договір № 68708Z35, предметом іпотеки за яким є вказані житловий будинок та земельна ділянка (а.с. 21-23). Як вбачається з виписок по особовому рахунку [PERSON], заборгованість останньої перед Банком за кредитним договором станом на 31.07.2014 складає загалом 5764287,79 грн. (а.с. 27-31). Частково заборгованість, яка існувала станом на 17.11.2010, стягнута з відповідача заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2011, проте й досі не сплачена (а.с. 32-33). До моменту звернення до суду з позовом, позивач направляв на адресу відповідачки повідомлення з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором та попереджав останню про можливість подання до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, на яку [PERSON] належним чином не відреагувала (а.с. 24-26). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] не виконуються умови договору кредиту, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. За ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 3 ст. 109 ЖК України стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідач зареєстрована [ADDRESS], не підпадає під перелік осіб, які не можуть бути виселені, кредитні кошти використані нею для придбання майна, переданого в іпотеку. За вказаних умов суд приходить до висновку, що вимоги про звернення стягнення на майно та виселення є обґрунтованими і підлягають задоволенню, разом з тим виселенню підлягає лише відповідач, так як дані про реєстрацію за адресою спірного будинку інших осіб відсутні і відповідачем у справі є лише [PERSON]

Outcome: partial