Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості у розмірі 4318 доларів 55 центів США за кредитним договором № LGC0GA0000000087 від 07 липня 2008 року, та судових витрат. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 18 жовтня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідачі не зявились. Представник позивача у позові просив розглянути справу без його участі, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судових засідань 19 серпня 2016 року та 18 жовтня 2016 року, та від яких заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило і причини неявки ними не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. З метою забезпечення виконання зобовязання з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій був оформлений договір поруки з [PERSON]. Однак, відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування, комісії у строки встановлені договором, належним чином не виконали. Тому, у банка виникло право стягнення з відповідачів, у солідарному порядку, кредиту, процентів за його користування та комісії. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Сьомого липня 2008 року, [PERSON] та Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» уклали кредитний договір № №LGC0GA0000000087 , за яким банк взяв на себе зобовязання видати їй кредит шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 07 липня 2008 року по 07 липня 2018 року, у розмірі 7500 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 225 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 46 доларів США 20 центів для сплати страхового платежу за договором страхування майна, 39 доларів США 37 центів на сплату страхового платежу за договором особистого страхування, 855 доларів США 70 центів на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбаченому пунктами 2.1.3.,2.2.7. договору. А [PERSON] взяла на себе зобовязання повертати кредит, сплачувати проценти за його користування у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, шляхом сплати з 7 по 11 щомісячного платежу у розмірі 147 доларів 57 центів США (а.с.14-18). У цей же день, 07 липня 2008 року, між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір поруки №LGC0GA0000000087, за яким [PERSON] взяв на себе зобовязання відповісти перед банком, як солідарний боржник, за виконання [PERSON] (тобто боржником) зобовязань за кредитним договором LGC0GA0000000087, при цьому у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.20,21,22). Свої зобов`язання щодо видачі грошових коштів, [PERSON] виконав (а.с.19,36-38,4-9). В липні 2009 року, закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило найменування на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ставши правонаступником усіх його прав та обовязків (а.с.23,25). Двадцять девятого грудня 2015 року, на ім`я [PERSON] (за адресою: [ADDRESS]) та на імя [PERSON] (за тією ж адресою) було направлено письмове повідомлення про порушення зобовязань [PERSON] за кредитним договором № LGC0GA0000000087 від 07 липня 2008 року, наявність у неї заборгованості та необхідність погашення боргу, а у випадку не погашення заборгованості було попереджено, що банк має намір звернутись з позовом до суду (а.с.11,12-13). А у червні 2016 року, банк звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, який розглядається судом, і яким банк просить стягнути з відповідачів, у солідарному порядку, заборгованість за вказаним кредитним договором (а.с.2-3,34-35). Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач [PERSON] споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобовязанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобовязанні, отриманого ним кредиту та сплати належних позивачу процентів за користування кредитом і комісії. Поряд з цим, із встановлених обставин також вбачається, що між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобовязання, в яких позивач виступає кредитором, а вказаний відповідач поручителем, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання зобовязання боржника у повному обсязі поручителем. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором. Так, 07 липня 2008 року [PERSON] та Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» уклали кредитний договір № №LGC0GA0000000087 , за яким банк взяв на себе зобовязання видати їй кредит шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 07 липня 2008 року по 07 липня 2018 року, у розмірі 7500 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 225 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 46 доларів США 20 центів для сплати страхового платежу за догвором страхування майна, 39 доларів США 37 центів для сплати страхового плтежу за договором особистого страхування, 855 доларів США 70 центів на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбаченому пунктами 2.1.3.,2.2.7. договору (а.с.14-18). Факт належного виконання кредитодавцем зобовязання з видачі кредиту підтверджується письмовими доказами (а.с.19,36-38,4-9). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитного договору встановили, що [PERSON] взяла на себе зобовязання повертати кредит, сплачувати проценти за його користування у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, шляхом сплати з 7 по 11 щомісячного платежу у розмірі 147 доларів 57 центів США. При цьому, у випадку порушення взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту [PERSON] взяла на себе зобовязання сплатити банку пеню у розмірі 15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за день прострочки, при цьому сплата пені відбувається в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на дату сплати (а.с.14-18). Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). Виходячи з розрахунку заборгованості за договором кредитування № LGC0GA0000000087 (а.с.4-9), та випискою по рахунку [PERSON] (а.с. 36-38), як позичальник, порушувала взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів (оскільки сплачувала грошові кошти не у повному обсязі та не у строки передбачені договором). Тобто, в порушення взятого на себе зобовязання, допустила затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування, на строк що перевищує 120 календарних днів. Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобовязання на підставі кредитного договору (а.с.14-18), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та щомісячної комісії. При цьому, у зв`язку із таким порушенням, у банку виникло право вимоги до боржника щодо повернення кредиту, уплати процентів та комісії, у достроковому порядку. Отже, матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитування № LGC0GA0000000087 у розмірі 4318 доларів 55 центів США, з яких: 3887 доларів 98 центів США заборгованість по кредиту; 407 доларів 40 центів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 23 долара 17 центів США заборгованість по комісії, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 Цивільного кодексу України виконання основного зобовязання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобовязання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки. З огляду на положення статей 553 та 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, тому у випадку порушення зобовязання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі (включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків), залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 07 липня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір поруки № LGC0GA0000000087 (а.с.20). Сторони договору встановили, що [PERSON], як поручитель, бере на себе зобовязання відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне і повне виконання [PERSON], як боржником, своїх зобовязань за кредитним договором. При цьому сам договір поруки припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту. З огляду на встановлені судом обставини та те, що [PERSON] своєчасно і у повному обсязі свої зобовязання за кредитним договором № LGC0GA0000000087 від 07 липня 2008 року не виконала, а в силу положень частини першої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суд вважає матеріально-правову вимогу позивача до співвідповідача [PERSON] про стягнення з нього, у солідарному порядку, усієї заборгованості відповідача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Отже, позовні вимоги і в цій частині, слід задовольнити. При цьому, з огляду на правовий висновок наданий Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року (справа №6-145цс14) та наявність у банку ліцінзії, що дає йому право вести операції з валютними цінностями, заборгованість підлягає стягненню саме у доларах США. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1681 гривня, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з кожного відповідача окремо та пропорційно, тобто по 840 гривень 50 копійок, оскільки відповідно до положень частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України солідарний обов`язок до судових витрат не застосовується. Таким чином,

Outcome: approved