Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість у розмірі 17777 грн. 38 коп. за кредитним договором №б/н від 02.07.2014 року. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку із чим підписала Заяву №б/н від 02.07.014 р., згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В позові зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Оскільки, відповідач не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, у зв'язку із чим у неї станом на 31.01.2018 року виникла заборгованість у сумі 17777,38 грн., яка складається з наступного: 452,55 грн. - заборгованість за кредитом; 12752,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3250 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 822,73 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, а також те, що на даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк», просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 05.03.2018 р. у справі відкрито провадження. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно позовної заяви просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Крім цього, до суду поступила відповідь на заперечення з додатками, в якій банк зазначив, що укладений з відповідачем договір є договором приєднання,а позовна заява з додатками завірені представником позивача належним чином. Щодо розрахунку заборгованості зазначили, що такий є лише інформаційним документом по факту обробки операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Відповідач надав виписку по рахунку та зазначив, що застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, а проведений відповідачем розрахунок не є належним. Представник відповідача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Зазначив, що договір фактично не був заключний та відсутній в матеріалах справи. На думку сторони відповідача, банк не має права одночасно застосовувати пеню і штраф за порушення позичальником грошових зобов'язань. Розрахунок заборгованості не відповідає дійсності оскільки банк не правомірно використовує його на свою користь. Надав власні розрахунки заборгованості та зазначив, що відповідач згідна відшкодувати тіло кредиту в розмірі 450 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, поданим адвокатом [PERSON] в судовому засіданні 16.01.2019 р., загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 1280 грн. 50 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 10.09.2018 р. підтримала пояснення, надані її представником. В останнє судове засідання 20.03.2019 р. [PERSON] не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 02.07.2014 між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №б/н від 02.07.014 р., згідно якою [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями. Крім цього, сторона відповідача визнала наявність заборгованості по кредитному договору в сумі 450 грн., про що зазначено в письмових запереченнях адвоката [PERSON] Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.2 статті ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК УкраїниВідповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки - розрахунку заборгованості, яку суд приймає до уваги, у відповідача станом на 31.01.2018 року виникла заборгованість у сумі 17777,38 грн., яка складається з наступного: 452,55 грн. - заборгованість за кредитом; 12752,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3250 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 822,73 грн. - штраф (процентна складова). Вказаний розрахунок є належним та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. В той же час розрахунок заборгованості, що наданий представником відповідача в судовому засіданні 16.01.2019 р., суд вважає неналежним та не підтвердженим. Враховуючи вищенаведене та часткове визнання представником відповідача боргу, а саме тіла кредиту в розмірі 450 грн., суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до виконання. Оцінюючи зазначене представником відповідача в запереченнях на позов твердження про неправомірність нарахування банком пені та штрафу, суд враховує наступне. Порушенням зобов'язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідачем у відповіді на заперечення на позов спростовано твердження відповідача про неможливість одночасного застосування пені та штрафу за прострочення сплати [PERSON] заборгованості. Банк встановлює в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved