Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 70211 від 02.11.2007 в розмірі 15 233,00 дол. США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.11.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір №70211, згідно якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в розмірі 15 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,0 % річних з порядком погашення заборгованості, що визначений Кредитним договором на споживчі цілі. 17.09.2008 р. укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №70211 від 02.11.2007 р., згідно якою встановлено процентну ставку по кредиту в розмірі 13,5% річних починаючи з 17 вересня 2008р. Проте, [PERSON] у порушення умов Договору, взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту належним чином не виконує. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, що станом на 11.06.2018 року становить 15233,00 дол. США, з яких: 10 589,23 дол. США заборгованість за основним боргом; 4633,77 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом та 5 968,11 грн. сплаченого судового збору. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що позивач в 2011 році вже звертався з аналогічним позовом, за результатом розгляду якого, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 27.10.2011 р. ухвалено заочне рішення у справі №2-3717/11, яким позов задоволено, та стягнуто з нього на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №70211 від 02.11.2007 р. у розмірі 132 580,96 грн. На даний час вказане рішення перебуває на примусовому виконанні. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що при ухваленні рішення судом не враховано, що заборгованість за кредитним договором обчислюється у валюті зобов`язання - доларах США, позивач правомірно просив стягнути з відповідача заборгованість у валюті кредиту, яка станом на 21.03.2011 становила 16 655,90 дол. США, з яких: 10 589,23 дол. США - основний борг; 2 960,47 дол. США - відсотки за користування та пеня, із зазначенням грошового еквіваленту у національній валюті. Однак, судом при ухваленні рішення від 27.10.2011 року не вирішено позовної вимоги з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення щодо стягнення заборгованості у валюті зобов`язання, про що було заявлено у позові. Згідно ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі. Оскільки суддя який ухвалив рішення суду від 27.10.2011 по справі №2-3717/11 звільнений з посади, за таких обставин, процесуальне вирішення питання по ухвалення додаткового рішення не є можливим, а тому вони вправі звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Михалків Б.С. подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 02.11.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №70211, згідно якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в розмірі 15 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,0 % річних з порядком погашення заборгованості, що визначений Кредитним договором на споживчі цілі. 17.09.2008 р. було укладеного Додаткову угоду до Кредитного договору №70211 від 02.11.2007 р., згідно якою встановлено процентну ставку по кредиту в розмірі 13,5% річних починаючи з 17 вересня 2008р. Встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним договором, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2011 року у справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» було стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості за кредитним договором №70211 від 02.11.2007 в розмірі 132 580,96 грн. та 1325,80 грн. сплаченого позивачем державного мита і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вказане рішення суду набрало законної сили - 15.11.2011 р. та звернуто до виконання. Згідно з ч. 4 ст. 82 КПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що станом на час звернення ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» із даним позовом до суду, заборгованість за кредитним договором №70211 від 02.11.2007 не погашена, рішення суду не виконано, на даний час перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Лукеча О.В. за ВП 58315486 на стадії примусового виконання. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Таким чином, законодавство України передбачає обов`язок боржника добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як слідує з відповіді на відзив, позивач зазначає, що рішенням від 27.10.2011р. стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №70211 від 02.11.2007 р. у гривневому еквіваленті, хоча кредит видавався у іноземній валюті, а тому, оскільки на даний час, винесення додаткового рішення є неможливим, то просить стягнути наявну в [PERSON] заборгованість вже в іноземній валюті. Тобто, як слідує зі змісту позовної заяви, позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» фактично полягають у стягненні заборгованості, що виникла внаслідок курсової різниці валют, яка утворилася після ухвалення рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.10.2011 у зв`язку із знеціненням гривні відносно долара США. Кредитор управі вимагати виконання рішення суду і цим правом теж розпоряджається на свій розсуд, проте, не вправі ревізувати рішення суду, що набрало законної сили, змінювати його зміст, спосіб і порядок виконання, виконувати довільно і таке інше. За правилом частини 1 ст.14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами. Аналогічні до змісту правовідносин висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного суду від 30.05.2018 року, провадження №14-79цс18. Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18.05.2016 року у справі №6-237цс16. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Ст. 6 Закону України «Про Національний банк України» в редакції, що була чинною на час укладення кредитного договору, та в редакції на час пред`явлення позову та вирішення справи судом, основною функцією Національного банку України є забезпечення стабільності грошової одиниці України; при виконанні своєї основної функції пріоритетом для НБУ є досягнення та підтримка цінової стабільності в державі, НБУ в межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності та стабільності банківської системи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України, як уповноваженим органом держави. Згідно ч.1 ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» - Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Позивач та відповідач будучи рівноправними учасниками цивільних відносин, що виникли з кредитного договору №70211 від 02.11.2007, рівною мірою повинні були усвідомлювати валютні ризики, пов`язані з договором, та рівною мірою несуть їх. Кредитор надаючи кредит в іноземній валюті, так і позичальник отримуючи його не можуть заперечувати, що у них існувала можливість передбачити в момент укладання договору зміни курсу гривні відносно обраної для кредитування іноземної валюти, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг гривні та її девальвації. При цьому, можливість розрахунку за договором, а також стягнення боргу в іноземній валюті або в гривневому її еквіваленті на день платежу вже самі по собі є засобами захисту майнових інтересів кредитора у випадку знецінення гривні, крім того, кредитним договором передбачалися й інші механізми захисту прав кредитора: можливість дострокового стягнення боргу, зміни процентної ставки, застосування майнової відповідальності тощо. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що офіційний курс гривні до іноземної валюти в різні періоди часу може змінюватись (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення фактично курсової різниці, а тому вважає, що пред`явлений позивачем позов є необґрунтованим, і в його задоволенні, слід відмовити. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (ст. 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 2 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Оскільки у позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат, суд не вбачає. На підставі та

Outcome: dismissed