Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Суворовської районної у місті Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району міста Херсона, про звернення стягнення та виселення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.08.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № HEH3GА00000143, відповідно до якого [PERSON] надано кредит зі сплатою відсотків за користування ним, з кінцевим терміном повернення 28.08.2017 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору 30.08.2007 року був укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань по сплаті кредиту, відсотків за користування ним, станом на 09.04.2014 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 23836,02 дол.США, що за курсом 11,88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.04.2014 року складає 283171,92 грн. Внаслідок чого у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час слухання справи неодноразово повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Письмових заперечень проти позову до суду не надходило. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що виселення порушує права неповнолітніх дітей, які зареєстровані у вказаній квартирі, тому просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № HEH3GА00000143, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у розмірі 15400 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2017 року. 06.12.2011 року було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору відповідно до якої було зменшено суму заборгованості на 1807,76 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2017 року. 29.08.2013 року було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди було зменшено на 1810,51 дол.США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2017 року. На забезпечення виконання зобов'язання між банком та [PERSON] 30.08.2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого є однокімнатна квартира, загальною площею - 34,7 кв.м., житловою площею - 17,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Також встановлено, що на час укладення договору іпотеки вказана квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВСС 560996 від 30.06.2005 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за № 403. На час звернення до суду відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 09.04.2014 року складає 23836,02 дол.США, з яких: сума заборгованості по кредиту - 18702,91 дол.США; сума заборгованості за відсотками - 1457,83 дол.США; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 225,9 дол.США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2294,29 дол.США, штраф (фіксована частина) - 21,04 дол.США, (процентна складова) - 1134,05 дол.США. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ч. 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 24 договору іпотеки у разі порушення позичальником або іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за договором іпотеки, банк має право на звернення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов договору іпотеки та інших підстав, передбачених законодавством України. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, натомість [PERSON] не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим відсоткам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, станом на час розгляду справи згідно розрахунків позивача заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 23836,02 дол.США та свідчить про невиконання належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, в наслідок чого у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до роз'яснення, наданих у п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів» від 30 березня 2012 року № 5, згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснити розподіл, обмін, відчуження від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та неповнолітні [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]). При чому діти зареєстровані в квартирі після укладення договору іпотеки і без згоди іпотпекодержателя. На вимогу закону банк 02.03.2014 року надсилав відповідачу повідомлення - вимогу про добровільне виселення із спірної квартири протягом місяця. Виходячи з того, що вчиненні відповідачем дій з реєстрації малолітніх дітей у квартирі без відома і згоди іпотекодержателя після укладення іпотечного договору не може бути підставою для відмови у виселенні, враховуючи, що умови кредитного договору не виконані, відповідач разом з членами сім'ї добровільно не звільняє житлове приміщення, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині також обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон) протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умов, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищую 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Цей Закон за змістом є процесуальним та визначає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки за певних умов та протягом певного проміжку часу. Ним не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин та щодо звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення. Його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Належними та допустимими доказами доведено те, що майно яке перебуває в іпотеці є постійним місцем проживання відповідача з дітьми, у власності якої не має іншого житлового майна, тому суд вважає що виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення слід відстрочити на час дії цього Закону. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 3075,32 грн., з яких 2831,72 грн. за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та 243,6 грн. за позовні вимогами про виселення.

Outcome: approved