Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. 03.08.2007року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №K2S4GK00260065, згідно якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в розмірі 106800 Євро на термін до 02.08.2027р., а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши кредит відповідачу в розмірі 106800 Євро. В свою чергу, відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконала: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором порядку та строки. У зв`язку з порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 11.02.2015р. має заборгованість в розмірі 81653,52 Євро, яка складається з наступного: 71994,74 Євро - заборгованість за кредитом, 7271,76 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1470,96 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 916,06 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. [PERSON] , між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , а також [PERSON] - з кожним окремо, були укладені договори поруки. Відповідно до п.5 умов договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних забезпечених зобов`язань за договором №K2S4GK00260065, які зобов`язані виконати протягом п`яти днів з моменту її отримання, однак були залишені без задоволення. У зв`язку з невиконанням зобов`язань, які забезпечені порукою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 81653,52 Євро, що за курсом 28,87 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.2.2015р. складає суму в розмірі 2357337,12 грн. за кредитним договором №K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. Ухвалою суду від 25 березня 2015р. відкрито провадження по справі. 02.02.2016р. відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] , про припинення поруки. Ухвалою суду від 19 квітня 2016р. зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] , про припинення поруки прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк». [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом мотивує тим, що не отримував від ПАТ КБ «Приватбанк» жодних повідомлень щодо невиконання боржником, взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Крім того, зі слів [PERSON] , [PERSON] лише 09.03.2016р. дізнався, що між банком та боржником двічі вносились зміни до основного кредитного договору від 03.08.2007р., у зв`язку зі зміною відсоткової ставки з 9 до 10,08 річних, а згодом з 10,08 до 9,58 річних. Згоди на зміну відсоткової ставки [PERSON] не давав, а тому просить припинити договір поруки, оскільки порука припиняється у разі зміни зобов`язань без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України. 19.09.2016р. відповідач [PERSON] подала зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: [PERSON] , про визнання договору недійсним в частині. Ухвалою суду від 29 вересня 2016р. зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] , про визнання договору недійсним в частині прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк». [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом мотивує тим, що через використання в Україні як засобу платежу виключно гривні та постійне коливання її курсу до долару на останню штучно і незаконно покладено обов`язок сплачувати значно більшу суму в гривнях, ніж фактично передані банком кошти, Крім того, банк одразу утримав з [PERSON] наперед всю суму винагороди в Євро, змісивши її сплачувати всю видану суму і відповідно значно більші суми відсотків в гривнях, ніж фактично передбачено договором. Так, у п.7.1 кредитного договору зазначено про обов`язок позивальника сплатити винагороду за надання кредиту 0,20% щомісяця від суми виданого кредиту, що становить суму в розмірі 212,60 Євро щомісячно до 02.08.2027р. та сплатити винагороду за проведення додаткового моніторингу також у Євро, що суперечить вимогам закону. У зв`язку з небажанням банку зробити перерахунок заборгованості з виключенням п.7.1 з договору, [PERSON] змушена звернутись до суду з даним зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним п.7.1. кредитного договору №K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. в частині обов`язку [PERSON] сплатити винагороду за надання кредиту в розмірі 0,20% щомісяця від суми виданого кредиту та сплатити винагороду за проведення додаткового моніторингу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016р. по справі призначено судову економічну експертизу. 10.11.2016р. до Деснянського районного суду м. Києва надійшло в тому числі клопотання експерта щодо надання додаткових необхідних матеріалів для проведення експертизи. Копія даного клопотання була направлені учасникам справи, що підтверджується розпискою [PERSON] (а.с.193 том 1) та повідомленням про вручення поштового відправлення ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.196 том 1). 21 лютого 2107р. до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2117 від 13.02.2017р., Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 03.08.2007року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №K2S4GK00260065. Відповідно до п.2.1.1 Кредитного договору банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених в п.7.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного договору. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 03.08.2007р. по 0308.2027р. у вигляді поновлювальної кредитної лінії в розмірі 106800,00 Євро, на наступні цілі: купівля квартири у розмірі 89000,00 Євро, а також у розмірі 17800,00 Євро на сплату страхових платежів у випадку та в порядку , передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,75 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту щомісяця період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та періодом сплати вважати з 05 по 10 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 985,92 Євро для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивача, станом на 11.02.2015р. наявна заборгованість за кредитним договором K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. в розмірі 81653,52 Євро, яка складається з наступного: 71994,74 Євро - заборгованість за кредитом, 7271,76 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1470,96 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 916,06 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідачі наявність заборгованості в розмірі 81653,52 Євро за кредитним договором K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. не визнають. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2117 від 13.02.2017р., підтвердити обґрунтованість заборгованості в розмірі 81635,52 Євро за розрахунком заборгованості по кредитному договору від 03.08.2007р. K2S4GK00260065 станом на 11.02.2015р., який виконаний працівником банку неможливо. В наданих матеріалах відсутні внутрішні нормативні акти КБ «Приватбанк», що встановлюють: порядок, видачу та оформлення кредиту, методику нарахування (алгоритм) та розрахунок тіла, процентів при користуванні кредитними коштами фізичним особам та інших платежів, а також, які б передбачали визначення та склад загальної (сукупної) вартості кредиту, зокрема на момент укладення кредитного договору K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. Слід зауважити, що представниками ПАТ КБ «Приватбанк» на клопотання експерта щодо надання додаткових необхідних матеріалів для проведення експертизи не було надано первинних документів, що підтверджують надання основної суми кредиту, погашення суми щомісячних платежів, а також інших витрат, пов`язаних з обслуговуванням кредитного договору K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. Відповідно до ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведених норм та висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2117 від 13.02.2017р., суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору №K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. станом на 11.02.2015р. в розмірі 81635,52 Євро, а тому, суд вважає, що позивачем не доведено наявність у відповідача [PERSON] заборгованості в розмірі 81635,52 Євро станом на 11.02.2015р. по кредитному договору №K2S4GK00260065від 03.08.2007р. З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним п.7.1. кредитного договору №K2S4GK00260065 від 03.08.2007р. в частині обов`язку [PERSON] сплатити винагороду за надання кредиту в розмірі 0,20% щомісяця від суми виданого кредиту та сплатити винагороду за проведення додаткового моніторингу, слід зазначити, що посилання на ч.1 ст. 628 ЦК України як на підставу визнання недійсності п.7.1 Кредитного договору №K2S4GK00260065 від 03.08.2007р., суд не приймає до уваги. Будь-яких інших підстав для визнання оспорюваного пункту договору недійсним ані позивач за зустрічним позовом [PERSON] ані її представник не зазначили. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] , про визнання договору недійсним в частині з підстав наведених в позові задоволенню не підлягає. Щодо зустрічного позову [PERSON] про припинення поруки, слід зазначити наступне. Відповідно до п.13 Договору поруки, зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо. У зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. З огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що встановлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Отже, судом встановлено, що Кредитним договором, з умовами якого погодився поручитель, були передбачені порядок та підстави збільшення процентної ставки за користування кредитом, а додатковою угодою до Кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, тобто змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому правильно слід застосовувати норми частини першої статті 559 ЦК Україн про наявність правових підстав для визнання поруки такою, що припинена. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення поруки. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. Представником відповідачів [PERSON] в судовому засіданні 10 травня 2019р. подано заяву про надання додаткових доказів при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд визначає представнику відповідачів [PERSON] строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат [PERSON] та [PERSON] протягом п`яти днів, тобто до 16 травня 2019р., у зв`язку з чим призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 30.05.2019р. На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved