Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №С16.169.70107 від 05.05.2011 року у розмірі 42249,43 грн., в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 05.05.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON], було укладено кредитний договір №С16.169.70107, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6243,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та погашенням кредиту з процентами у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів, зобов'язання за якими відповідач не виконує належним чином, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та направленою судовою повісткою до житлово-експлуатаційної організації, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 23). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.05.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», та [PERSON], було укладено кредитний договір №С16.169.70107, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6243,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних від залишкової суми кредиту на протязі першого місяця дії даного договору та 8,00% річних від залишкової суми кредиту - на протязі решти строку дії даного договору, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені п.2.1. Кредитного договору та графіку щомісячних внесків за кредитним договором (а.с. 12-19). Позивач повністю виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, а відповідач, в свою чергу зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, систематично порушуючи умови кредитного договору, в зв'язку з чим, станом на 08.01.2014 року, загальна сума заборгованості [PERSON] складає 42249,43 грн. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №С16.169.70107 від 05.05.2011 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 42249,43 грн., яка складається з: 6243,00 грн. заборгованості по простроченому боргу; 7896,69 грн. заборгованості по простроченим процентам; 46,52 грн. заборгованості по строковим процентам; 221,63 грн. заборгованості з нарахованої плати за обслуговування кредиту; 27701,59 грн. пені; 140,00 віндикаційних витрат.(а.с. 3). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а відповідач зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved