Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 489 887,75 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 09.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ODXRRC12020194 (далі договір), згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 19217,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у звязку з чим станом на 26.08.2015 року за ним виникла заборгованість у загальній сумі 489887,75 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У звязку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 489887,75 грн., судовий збір у розмірі 7348,32 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Згідно наданих відповідачем письмових заперечень (а.с.26) проти задоволення позовних вимог відповідач заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2013 року з нього вже стягнуто заборгованість за вищевказаним договором в загальному розмірі 46875,34 грн., яку він частково погасив, та вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Згідно письмовим поясненням від 05.04.2016 року (а.с.49) вважає неможливим одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором. Одночасно просив зменшити суму нарахованої пені у звязку з тяжким матеріальним становищем. Дослідивши матеріали справи, а також цивільну справу № 500/868/13-ц, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов такого. 09.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ODXRRC12020194 (далі договір), згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 19217,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2013 року справа №500/868/13-ц з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 09.10.2008 року №ODXRRC12020194 в розмірі 46875,34 грн.(а.с.4). Згідно п.3.2.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») позичальник зобовязується погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви. Відповідно до п.3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п.4.1 даних Умов та Тарифів повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобовязання, згідно ст.526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Згідно із ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.5) заборгованість за кредитним договором №ODI0R326780476 від 26.06.2012 року станом на 13.08.2015 року складає у загальному розмірі 6314,21 грн.: - заборгованість за кредитом 13609,38 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 2220,98 грн.; - комісія за користування кредитом 4496,83 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 492631,71 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 23304,18 грн. За вирахуванням суми заборгованості згідно рішенню Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2013 року в розмірі 46875,34 грн. загальний розмір заборгованості відповідача становить 489887,74 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Виходячи зі змісту вищевказаної постанови, положення ч.3 ст.551 ЦК України підлягає застосуванню у разі, якщо розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання (разом із нарахованою індексацією та процентами). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з того, що сума пені значно перевищує загальний розмір боргового зобовязання разом з відсотками, суд вважає за можливе відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України зменшити її розмір до 50000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за кредитним договором від 09.10.2008 року №ODXRRC12020194 сума основного боргу 13609,38 грн., сума відсотків 2220,98 грн., комісія 4496,83 грн., пеня 50000 грн., а всього 70327,19 грн. Загальна сума заборгованості за вирахуванням суми заборгованості відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2013 року становить 23451,85 (70327,19-46875,34) грн. Що стосується вимог про стягнення штрафу, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи, що відповідно до п.п.5.1,5.3 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» пеня та штраф сплачуються за порушення строків платежів по кредиту, суд вважає за необхідне у задоволенні вимог про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 23304,18 грн. (процентна складова), оскільки одночасне їх застосування суперечить ст.61 Конституції України. Щодо застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд виходить з такого. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п.1 ч.1 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Так, відповідно до п.5.5 Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України). Предявлення позивачем позову до суду 13.02.2013 року свідчить про переривання строків позовної давності. На момент предявлення позову до суду 30.09.2015 року строки позовної давності, передбачені договором, не сплинули. Крім цього, відповідно до розяснень п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. З довідки відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 03.12.2015 року (а.с.28) вбачається, що рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.06.2013 року належним чином не виконано. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору (а.с.1) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог -367,42 (7348,32х5/100) грн.

Outcome: partial