Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що відповідач був винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої була заподіяна шкода у розмірі у сумі 26957 грн. 88 коп., яку позивач просить відшкодувати в порядку регресу. В обґрунтування позовів позивач зазначав, що 9 лютого 2016 року між ТОВ «Ерідон ТЕХ» та Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» ПрАТ укладено договір, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ 0351СХ, згідно якого було застраховано транспортний засіб «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак АІ 0351СХ. 28 серпня 2016 року, у м.Харкові на пр-ті [PERSON], відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіль «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак АІ 0351СХ під керуванням [PERSON]. Відповідно Постанови Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2016 року, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем. Після зазначеної ДТП, власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування за збитки, завдані в результаті ДТП, винним в якій є відповідач. Позивач на підставі зібраних документів у справі, здійснив виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого ТЗ в розмірі 26957 грн. 88 коп. Оскільки відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26.12.2016 року відповідач під час вчинення ДТП знаходився в стані алкогольного спяніння, позивач просить стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування. У судове засідання представник позивача який діє згідно довіреності не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений заздалегідь і належним чином, надав суду клопотання з проханням провести судові засідання у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив,\~а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за пять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 9 лютого 2016 року між ТОВ «Ерідон ТЕХ» та Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» ПрАТ укладено договір, поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ 0351СХ, згідно якого було застраховано транспортний засіб «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак АІ 0351СХ. Із матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2016 року, у м.Харкові на пр-ті [PERSON], відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були: автомобіль «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіль «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак АІ 0351СХ під керуванням [PERSON]. У відповідності до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 року водій автомобіля «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак АІ 0351СХ [PERSON], який приймав участь у дорожньо-транспортній пригоді, був притягнений до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП, однак, провадження у справі відкрито у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. З зазначеної постанови вбачається, що[PERSON], 28.08.2016 року о 05 год. 30 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ TF 69YO», реєстраційний номер АІ 0351CХ, в районі будинку 12, по пр-ту Петра Григоренка у м.Харкові, виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу автомобілю «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п. 16.13 Правил дорожнього руху України. Крім цього, [PERSON] 28 серпня 2016 року, приблизно о 05 год. 30 хв. в районі будинку №1 по б-ру Жасміновому, у м.Харкові, у м.Харкові, керував автомобілем «ЗАЗ TF 69YO», реєстраційний номер АІ 0351CХ, у стані алкогольного спяніння. Огляд проводився за участю двох свідків за допомогою приладу Драгер Алкотест 6810. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. Після зазначеної ДТП, власник пошкодженого автомобіля звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування за збитки, завдані в результаті ДТП, винним в якій є відповідач. Позивач на підставі зібраних документів у справі, здійснив виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого ТЗ в розмірі 26957 грн. 88 коп., Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально. Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків, г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Згідно із ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підпункт. 38.1.1. пункту 38.1: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду»: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначення медичним працівником). Враховуючи те, що згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, позивач придбав по відношенню до [PERSON] право вимагати відшкодування фактичних витрат, оскільки останній, спричинивши дорожньо-транспортну пригоду керував транспортним засобом у стані алкогольного, а також після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Фактичні витрати позивача, повязані зі страховим випадком складають 26957 грн. 88 коп. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved