Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк», звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 22.08.2008 року у розмірі 22177,23 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.05.2008 року [PERSON] 22.05.2008 року отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач за вказаним кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконує, своєчасно не вносить кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим станом на 20.02.2014 року має заборгованість за кредитним договором б/н від 22.05.2008 року у розмірі 22117,23 грн. В судове засідання представник позивача, що діє на підставі довіреності з'явилася, підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного між сторонами по справі договору б/н від 22.05.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] отримала кредитні кошти на підставі заяви про що надала особистий підпис. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст.ст.257, 258, 526, 527, 530, 1049,1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], отримала кредитні кошти у розмірі 3000 грн. на підставі власної заяви, однак не належним чином виконала умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Однак данні позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як роз'яснено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст.265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Так, відповідачка після отримання коштів 22.05.2008 року здійснила останній платіж 24.06.2008 року. Проте, ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із даним позовом лише 25.04.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, проте позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності. Крім того інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг не передбачено. В той час як ст.259 ЦК України передбачає необхідність укладення договору про збільшення строку позовної давності у письмовій формі. Положення п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, за яким договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання та вважається пролонгованим на той же самий строк, якщо ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, суд не може врахувати, оскільки п.9.12 зазначених умов визначає кінцевий строк дії договору, а не строк виконання зобов'язання. Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів після 24.06.2008 року, а з вимогами про повернення кредиту банк звернувся лише 25.04.2014 року. Крім того, суд зазначає що в самих умовах і правилах надання банківських послуг представлених суду, відсутній підпис відповідача по справі та відмітка про те, що саме з цими умовами та правилами вона ознайомлена. В матеріалах справи також будь-яких доказів про те, що відповідачка ознайомлена саме з тими умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до справи не мається, не надано таких доказів позивачем і в судовому засіданні. Окрім того, судом було надіслано запит позивачу стосовно строку дії платіжної картки [NUMBER], відкритої 22.05.2008 року на ім'я [PERSON] та на вказаний запит, судом не було отримано чіткої відповіді саме по даному номеру картки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Так, останній платіж відповідачкою здійснено 24.06.2008 року, тобто строк позовної давності сплив 24.06.2011 року, а саме з цього часу рахується початок перебігу позовної давності. Позивач звернувся до суду 25.04.2014 року, вже після спливу строку позовної давності та заяв про поновлення пропущеного строку до суду не надходило. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. На підставі ч.4 ст.267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed