Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 2 573,55 та судових витрат у сумі 229,40 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що згідно копії паспорта, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією для особистих побутових потреб і є споживачем електричної енергії. Але оплата за спожиту електричну енергію відповідачем здійснювалася не в повному обсязі, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 573,55 гривень. 05 жовтня 2012 року між ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» та [PERSON] було укладено договір про погашення заборгованості за електричну енергію №0520056/2049, згідно умов якого позивач бере на себе зобов'язання не припиняти постачання електроенергії за умови виконання відповідачем п. 1 договору, а відповідач зобов'язується сплатити заборгованість за використану електроенергію в сумі 2 573,55 гривень до 15 лютого 2013 року. Договір між сторонами укладено на підставі заяви відповідача про реструктуризацію заборгованості за електричну енергію строком на 4 місяці від 05 жовтня 2012 року. Однак, в порушення вимог укладеного договору, відповідачем заборгованість погашено не було, платежі за спожиту електричну енергію відсутні. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом щодо примусового стягнення з відповідача на користь позивача існуючої заборгованості за спожиту електричну енергію. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце призначення справи до розгляду повідомлявся належним чином, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Крім того, враховуючи викладене у заяві прохання представника позивача про розгляд заяви без його участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], користується електроенергією для особистих побутових потреб і є споживачем електричної енергії (а.с. 6-7, 18). Але оплата за спожиту електричну енергію відповідачем здійснювалася не в повному обсязі, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 573,55 гривень (а.с. 9-10). 05 жовтня 2012 року між ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» та [PERSON] було укладено договір про погашення заборгованості за електричну енергію №0520056/2049 (а.с. 8), згідно умов якого позивач бере на себе зобов'язання не припиняти постачання електроенергії за умови виконання відповідачем п. 1 договору, а відповідач зобов'язується сплатити заборгованість за використану електроенергію в сумі 2 573,55 гривень до 15 лютого 2013 року. Договір між сторонами укладено на підставі заяви відповідача про реструктуризацію заборгованості за електричну енергію строком на 4 місяці від 05 жовтня 2012 року (а.с. 8). Отже, відповідно до п. 1 укладеного договору відповідач зобов'язався сплатити заборгованість за використану електроенергію згідно графіку до 15 лютого 2013 року, але не виконав вимоги договору від 05 жовтня 2012 року, платежі за спожиту електричну енергію позивачу не надходили. Правовідносини сторін урегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів від 26 липня 1999 року (з подальшими змінами та доповненнями) та нормами ЖК України та ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст. 1 «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 42.5 Правил користування електричною енергією для населення, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі. Відповідно до п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений їх виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 п. 3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок виконавця послуг підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Проте, відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, не передбачені випадки, в яких недодержання сторонами письмової форми правочину про надання житлово-комунальних послуг, має наслідком його недійсність, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не свідчить про відсутність між ними договірних правовідносин щодо надання послуг з опалення. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, тому відсутність письмового договору не звільняє відповідачів від оплати отриманих комунальних послуг, які були надані позивачем. З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату комунальних послуг з електропостачання, проте позивач з відповідачем, фактично, знаходилися в договірних відносинах по наданню житлово-комунальних послуг і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідач був споживачем цих послуг та не виконує зобов'язання з їх оплати. Отже, правовідносини між енергопостачальною організацією та споживачем - мешканцем житлового приміщення, виникли шляхом відкриття лицьового рахунку №0520056 та видачі абонентської книжки на підставі чого і виникла зобов'язання абонента сплачувати безпосередньо постачальнику плату за надану послугу. Крім того, з огляду на укладений між позивачем та відповідачем договір про погашення заборгованості за електричну енергію №0520056/2049 від 05 жовтня 2012 року, згідно якого вбачається, що відповідач визнав боргові зобов'язання перед позивачем за використану ним електроенергію в сумі 2 573,55 гривень та зобов'язався її сплатити до 15 лютого 2013 року, проте не виконав взятих на себе зобов'язань у добровільному порядку. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з електропостачання. Таким чином, враховуючи викладене, відповідач має заборгованість перед позивачем за отримані послуги з електропостачання, яка становить 2 573,55 гривень. Докази, які б спростували зобов'язання відповідача проводити оплату за спожиті послуги в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, про день, час та місце розгляду якої був повідомлений належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надав, також не надав жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за отримані послуги з теплопостачання або контррозрахунку, на спростування розміру боргового зобов'язання на суму 2 573,55 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що згідно доказів наданих позивачем і не спростованих відповідачем, заборгованість відповідача, яка складає 2 573,55 гривень підлягає стягненню з останнього в повному обсязі. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved