Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 33222 грн. 98 коп. за кредитним договором № IFXRFD01405311 від 26.03.2007 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заяви про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі кредитного договору № IFXRFD01405311 від 26.03.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано [PERSON] кредит в розмірі 1939 гривень зі сплатою 0,12 % відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунок заборгованості та інші документи підтверджують, що [PERSON] не виконав взяті на себе по кредитному договору обов'язки, внаслідок чого, станом на 07.10.2013 року його заборгованість по кредиту становить 33222,98 гривень. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору № IFXRFD01405311 від 26.03.2007 року. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Як вказує ч. 3 ст. 551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача 18404,66 гривень пені, що перевищує розмір основного боргу, тому суд вбачає підстави для зменшення вказаного розміру пені, та вважає, що розмір пені слід зменшити до розміру суми основного боргу та заборгованості по відсотках, а саме до 14818,32 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial