Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», яке є правонаступником ТзОВ «Комерційний Банк «Дельта», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 003-25026-201207 від 20 грудня 2007 року. Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 2929 гривень на придбання майна із остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів і комісійних по ньому не пізніше, ніж 19 червня 2009 року. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 27 лютого 2014 року виникла прострочена заборгованість в сумі 1100,11 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 789,03 гривень, заборгованість по відсотках - 0,04 гривень, заборгованість за комісіями 311,04 гривень. А тому просить суд стягнути з відповідачки на користь Приватного акціонерного товариства «Дельта Банк» вказану суму заборгованості та судові витрати по справі на суму, що складає 243,60 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак, звернувся до суду із заявою відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. За таких обставин суд вважає, що можливо розглянути справу в її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 003-25026-201207 згідно якого відповідачка [PERSON] отримала кредит в сумі 2929 гривень зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та 1% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості, строком на 18 місяців до 19 червня 2009 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором 003-25026-201207 станом на 27 лютого 2014 року виникла прострочена заборгованість в сумі 1100,11 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 789,03 гривень, заборгованість по відсотках - 0,04 гривень, заборгованість за комісіями 311,04 гривень. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки грошове зобов'язання виконано боржником не було, то мало місце порушення вимог ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. Стаття 612 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими і такими, що мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На пiдставi викладеного, ст.ст. 509, 524-526, 530, 532, 533, 536, 546, 612, 1050, ЦК України,

Outcome: approved