Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з цивільним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 125289,29 грн., з яких основний борг 74119,25 грн., прострочений борг 17681,7 грн., прострочені проценти 28787,69 грн., строкові проценти 2548,5 грн., нарахована комісія 2152,15 грн., також стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1879,34 грн. В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову частково. Не заперечували проти стягнення суми основного боргу у розмірі 74119 грн. 25 коп., в іншій частині заперечували у повному обсязі, оскільки вважають, що щомісячні внески сплачені [PERSON] повинні були зараховуватись на погашення тіла кредиту повністю, та вважали, що умови кредитування є несправедливими в частині стягнення комісії з кожного платежу у розмірі 2152 грн. 15 коп, та розподілення щомісячних внесків. Позивач та його представник також вважав безпідставне відрахування банком з кредитних коштів суми страхового платежу у розмірі 13057 грн. 39 коп., а також просив врахувати при ухваленні рішення суду майновий стан відповідачки [PERSON] її та боргові зобовязання перед ПАТ «ПриватБанк». Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, ПАТ «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» (ВАТ «Плюс Банк») відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів і є правонаступником всіх його прав та обовязків. В тому числі, ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке в свою чергу, створено шляхом реорганізації ТзОВ «Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикарпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року.(а. с. 9-12). 03.07.2014 року між Позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №Р20.204.70450, Згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 100100 грн. (Сто тисяч сто гривень 00 копійок), та інше, зі сплатою 7,9% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів (а. с. 13-15). Позивач повністю виконав свої зобовязання згідно кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим ордером (а. с. 16). Останній платіж боржником [PERSON] здійснено 03.04.2015 року (а. с. 17), про що погодилась в судовому засіданні відповідач [PERSON] Отже, сума боргу [PERSON] за кредитним договором станом на 20 січня 2016 року становить 125289,29 грн. Заборгованість Відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № 29098420470450.980 та розрахунком заборгованості станом на 20 січня 2016 року (а. с. 17-18). Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Всупереч вищезгаданим нормам Цивільного законодавства та умов Кредитного договору Відповідач свої зобовязання перед Позивачем щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та штрафних санкцій не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі відшкодування збитків. У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 2 ст. 1050 ЦК передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Враховуючи що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань не виконує, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Посилання представника відповідача, що умови кредитування є несправедливими в частині стягнення комісії з кожного платежу у розмірі 2152 грн. 15 коп, та розподілення щомісячних внесків, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п.6.1 кредитного договору № Р20.204.70450 щомісячні внески сплачуються позичальником на транзитний рахунок № 29098420470450.980 відповідно до графіку погашення по якому детально розписано зарахування коштів по тілу, процентам та комісії (а. с. 14). Ствердження позивачки та її представника про безпідставне відрахування банком з кредитних коштів суми страхового платежу у розмірі 13057 грн. 39 коп, суд не приймає до уваги оскільки відповідно до меморіального ордеру № Р20.204.70450.1 від 01 липня 2014 року [PERSON] було внесено суму страхового платежу у розмірі 13057, 39 грн. на рахунок ПАТ «Ідея Банк», який в свою чергу перерахував кошти до страхової компанії «Уніка», відповідно до договору страхування кредиту (а. с. 18). Крім того боргові зобовязання [PERSON] перед ПАТ «ПриватБанк, не позбавляє її обовязків перед ПАТ «Ідея Банк». Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved