Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - Банк) звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитно-заставним договором на загальну суму 13131,91 дол. США (в грн. екв. 104923,95), а також судовий збір у розмірі 1049,24 грн., посилаючись на те, що між Банком і відповідачем 14.02.2008р. був укладений кредитно-заставний договір № ОDХ0АК11090016 про надання Банком відповідачу кредиту в сумі 6906,11 дол. США на строк до 13.02.2013р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами згідно умов зазначеного договору. Банк свої зобов'язання виконав повністю та надав обумовлену суму кредиту, а позичальник належним чином свої зобов'язання не виконував, внаслідок чого станом на 18.10.2013р. за кредитно-заставним договором у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на вищевказану суму, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідач за зазначеною адресою не проживає, відмовився від отримання судової повістки, за закінченню терміну зберігання, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином та вважається повідомленим. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. В судовому засіданні судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Між Банком (а.с. 16, 18, 19) та [PERSON] (а.с. 15) 14.02.2008р. був укладений кредитно-заставний договір № ОDХ0АК11090016 (далі за текстом - Кредитний договір), на підставі якого позивач зобов'язався та надав кредит відповідачу в суму 6906,11 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 % річних, з кінцевим терміном повернення 13.02.2013р. (а. с. 8-13). Як вбачається з Кредитного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 6906,11 дол. США. В порушення умов Кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед Банком станом на 18.10.2013р., яка згідно розрахунку, наданого позивачем складається з заборгованості по кредиту, процентам, комісії, пені, штрафам на загальну суму 13131,91 дол. США (а.с. 4-6). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, Банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених Кредитним договором. Однак, відповідач всупереч вимогам чинного законодавства та умов Кредитного договору, належним чином свої зобов'язання по поверненню Банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, не виконав. Таким чином, відповідач має нести відповідальність за порушення останнім своїх обов'язків по поверненню кредиту та по сплаті відсотків за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним Кредитним договором. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, який перевірений судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором станом на 18.10.2013р. становить - 13131,91 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.10.2013р. складає 104923,95 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 5762,33 дол. США; заборгованість по процентам - 1103,55 дол. США; заборгованість по комісії - 201,19 дол. США; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань - 5409,71 дол. США; штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США; штраф (процентна складова) - 623,84 дол. США (а.с. 4-6). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачем не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Судом не встановлено, що боржник не виконав зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідач має сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитно-заставним договором на загальну суму 13131,91 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.10.2013р. складає 104923,95 грн. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 1).

Outcome: approved