Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору від 13.02.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2017 року має заборгованість у загальній сумі 90739,75 грн., яка складається з наступного: 10218,15 грн. - заборгованість за кредитом, 72693,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3030,65 грн. - заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4297,13 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, проте пояснила, що вона дійсно отримувала кредитну картку від позивача та брала кредит на цю картку до 2014 року, а також в міру можливостей намагалася погашувати заборгованість. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до заяви, датованої відповідачем 13.02.2006 року (а.с. 47), [PERSON] отримала кредитний ліміт на кредитну картку «Універсальна» в сумі 2000 грн. із відсотковою ставкою в розмірі 3 % на місяць, тобто 36 % на рік. В заяві наявний напис про те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою а також Тарифами банку складають кредитний договір. Відповідно до змісту вищевказаної заяви строк дії кредитного ліміту співпадає із строком дії кредитної картки, в розділі «Кредитна картка» проставлена позначка навпроти графи «Універсальна», валюта «грн». Відповідач станом на 28.02.2017 року, на думку позивача, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості відповідач, на думку позивача, має заборгованість у загальній сумі 90739,75 грн., яка складається з наступного: 10218,15 грн. - заборгованість за кредитом, 72693,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3030,65 грн. - заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4297,13 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд вважає обґрунтованими твердження представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 10218,15 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується виписками з карткового рахунку відповідача, які співпадають із відомостями, вказаними у розрахунку заборгованості в частині збільшення кредитного ліміту та фактичного отримання відповідачем сум кредиту. Також, поступове отримання відповідних сум кредиту було визнано самим відповідачем в судовому засіданні 07 серпня 2017 року. При цьому суд звертає увагу на те, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Аналогічна думка викладена в п. 21 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5. З огляду на викладене не суперечить закону та загальним засадам цивільного законодавства факт збільшення кредитного ліміту банком у відповідь на бажання позичальника отримати більшу суму кредиту на тих же умовах, на яких було встановлено первісний кредитний ліміт. Суд також звертає увагу, що відповідачем неодноразово сплачувалися суми в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором, зокрема в розмірі 370 гривень 24.04.2014 року, що підтверджується виписками з карткового рахунку відповідача та розрахунком суми боргу. Отже в розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками неодноразово переривався і станом на час подання позову до суду (31 березня 2017 року) трирічний строк позовної давності щодо стягнення основної суми заборгованості та відсотків не сплив. При цьому суд враховує, що боржник 24.04.2014 року здійснив повну сплату суми відсотків за користування кредитними коштами, адже сума в розмірі 370 грн. станом на час її сплати 24.04.2014 року дозволяла повністю погасити суму відсотків та частину наданого кредиту. Посилання відповідача на те, що в кредитному договорі не встановлено порядку погашення кредиту, на думку суду спростовуються тим, що в заяві, яка підписана обома сторонами договору, встановлений розмір щомісячних відсотків за користування кредитом, що в свою чергу свідчить про досягнення сторонами домовленості про щомісячне погашення фактично отриманого кредиту в певному чітко обумовленому розмірі. Також суд враховує, що згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальновідомим, на думку суду, є той факт, що під час укладення кредитних договорів з фізичними особами звичайно ставиться вимога про щомісячне погашення відсотків за отримання кредиту, при цьому таке погашення визначається в розмірі щомісячного відсотку від тіла кредиту, наприклад 3 % на місяць. В судовому засіданні зі змісту пояснень відповідача судом також було встановлено, що відповідач розуміла необхідність погашення кредиту в наступній місяць після отримання його чергової частини і намагалася до весни 2014 року погашати відповідну заборгованість. Стосовно посилань в письмових запереченнях на сплив строку дії договору в серпні 2011 року із спливом строку дії відповідної кредитної картки суд зазначає, що по-перше згідно із письмовими поясненнями представника позивача та наданими ним доказами відповідач отримала кредитну картку № 4149437813029921 із строком дії до серпня 2016 року, з якої відповідач в 2013 році здійснювала покупки в магазині та на наступний місяць погашала виниклу кредитну заборгованість. По-друге, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору відповідає Закону та випливає з системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611, 1048 ЦК України. Аналогічної позиції послідовно дотримується Верховний Суд України в своїх постановах по справам № 6-1206цс15, № 6-1412цс16, № 6-2739цс15. Виходячи з викладеного, у спірних правовідносинах відсотки за фактичне користування відповідачем кредитними коштами мають нараховуватися, в тому числі, після закінчення строку дії кредитної картки, із спливом якого сторони пов'язували строк дії кредитного ліміту. При цьому суд звертає увагу, що в кредитному договорі, який складається з відповідної заяви, сторони взагалі не визначили строку закінчення договору, а лише визначили строк закінчення дії кредитного ліміту. Разом з тим, суд не може погодитися із правомірністю нарахування додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом, а також суд не може погодитися із наявністю підстав для стягнення нарахованих відповідачу пені та штрафів, з огляду на таке. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд звертає увагу, що Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою а також Тарифи банку, які є окремим письмовим документом, відповідачем не підписані, а отже такі Умови, Правила та Тарифи не є частиною кредитного договору укладеного між сторонами. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови, Правила та Тарифи в редакції, що передбачає можливість нарахування Банком додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Аналогічні правові позиції щодо того, чи є частиною кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником, викладені у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року по справі № 6-240цс14 та від 10.06.2015 року по справі № 6-698цс15. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню відсоткова ставка, яка є не перевищує розміру 36 % річних протягом всього строку існування заборгованості, адже заява про умови кредитування, яка була підписана відповідачем, містить саме такий розмір відсотків та не містить умов щодо нарахування додаткових відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом. Визначаючи розмір заборгованості зі сплати відсотків суд враховує, що згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача зі сплати тіла кредиту в розмірі 10218,15 грн. остаточно оформилася в червні 2014 року. Після цього заборгованість зі сплати відсотків вже не зникала (повністю не погашалася), а заборгованість відповідача зі сплати тіла кредиту в розмірі 10218,15 грн. вже не зменшувалася. В розрахунку заборгованості позивач в період з 2013 року використовує відсоткову ставку в розмірі 30% на рік, а не 36 % як обумовлено в кредитному договорі, що на думку суду не суперечить засадам диспозитивності цивільного судочинства та не порушує прав відповідача. Розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами в такому випадку має проводитися судом в межах позовних вимог та їх підстав, тобто в межах відсоткової ставки 30 % на рік. Отже, в період з 01.06.2014 року до 28.02.2017 року, тобто за 33 місяці, відповідачу із розрахунку 30 % на рік (2,5 % на місяць) мало бути нараховано суму відсотків на залишок заборгованості за тілом кредиту в розмірі не більше ніж 8429,85 грн. (10218,15 грн. заборгованості за тілом кредиту помножити на 2,5 % на місяць = 255,45 грн., які слід помножити на 33 місяці). В період з 01.06.2014 року згідно із розрахунком та випискою з карткового рахунку, які надані позивачем, були здійснені погашення розміру кредитних зобов'язань на загальну суму 19,35 грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем, тобто фактично визнається позивачем. На думку суду, за відсутності законно нарахованих сум неустойки або комісії, вказані суми в першу чергу підлягали зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками, що відповідає черговості зарахування сум погашення зобов'язань за кредитними договорами, яка звичайно встановлюється у подібних договорах (ст. 526 ЦК України). Таким чином, остаточна сума заборгованості зі сплати відповідачем відсотків за користування кредитом станом на 28.02.2017 року має складати суму в розмірі 8410,50 грн. (8429,85 грн. - 19,35 грн.) Саме в такому розмірі слід задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом. В письмових поясненнях представник позивача вказав, що сума заборгованості «за пенею та комісією», яку просить стягнути Банк, складається виключно з сум пені. З розрахунку суми заборгованості вбачається, що вказана у розрахунку сума пені виникла в період з 01.06.2014 року. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р м. Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Враховуючи викладене, а також те, що станом на час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, то суд вважає, що пеня за період з 14 квітня 2014 року, яка була нарахована на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню з відповідача не підлягає. Суд також враховує, що вказана позивачем у розрахунку сума процентної складової штрафу дорівнює 5 (п'яти) відсоткам загальної суми інших складових заборгованості станом на 28.02.2017 року (10218,15 + 72693,82 + 3030,65) х 0,05 = 4297,13 грн.) і фіксована складова суми штрафу в сумі 500 грн. у відповідності до Умов та Правил, які позивач вважає частиною договору, нараховується разом із процентною складовою суми заборгованості. Отже, суд робить висновок про те, що фіксовані та процентні суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 28.02.2017 року, тобто в період проведення антитерористичної операції, а отже такі суми штрафу стягненню з відповідача не підлягають. Додатковою підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення сум штрафу є те, що кредитний договір (заява), який підписаний сторонами, не містить умов щодо нарахування будь-яких штрафів. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє часткове підтвердження в ході судового засідання, є частково достовірними та частково обґрунтованими, а тому суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню в загальній сумі 18628,65 грн., яка складається за наступного: 10218,15 грн. - заборгованість за кредитом, 8410,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 18.03.2017 року про сплату судового збору в сумі 1600,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 20,53 % позовних вимог (18628,65 грн. від 90739,75 грн. складає 20,53 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 328,48 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1600,00 грн. х 20,53 % / 100).

Outcome: partial