Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 29 листопада 2016 року звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] (діє відповідно до довіреності від 26 грудня 2016 року) в позовній заяві вказав, що 20 січня 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Укладений сторонами кредитний договір складається із заяви позичальника [PERSON] та Умов і правил надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, зокрема не повертає кредитні кошти та не сплачує відсотки за їх використання в порядку та строки, передбачені кредитним договором, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, загальний розмір якої станом на 31 жовтня 2016 року склав 59341 грн. 86 коп., з яких 6516 грн. 35 коп. заборгованості за кредитом, 46423 грн. 52 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3100 грн. пені та комісії, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2801 грн. 99 коп. штрафу (процентна складова). Вказані кошти, а також сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378 грн., представник позивача просив стягнути з відповідача, розглянувши справу без його участі, про що надав до суду відповідне письмове клопотання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно приблизно в січні місяці 2009 року вона отримала у відповідача банківську карту з лімітом грошових коштів, який в подальшому збільшувався. З цієї картки вона зняла близько 800 грн. Решту коштів не знімала. Вважає, що ці кошти міг зняти хтось інший, у т.ч. і працівники банку. Вказала, також, що отримала лише одну банківську картку, інших карток не отримувала, тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, через що також слід відмовити у задоволенні позову. Вислухавши відповідача та її представника, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставами їх виникнення, окрім іншого, є договори та правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК). У справі, що розглядається, судом встановлено, що 20 січня 2009 року відповідач [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою-анкетою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а якій просила надати їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, суд з врахуванням роз'яснень, які є в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», укладеним сторонами кредитним договором визнає заяву відповідача [PERSON] від 20 січня 2009 року про надання кредиту, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку. В подальшому, за вказаним кредитним договором [PERSON] були видані банківські картки: [NUMBER], строком дії до грудня 2012 року; [NUMBER], строком дії до грудня 2012 року; [NUMBER], строком дії до грудня 2015 року; [NUMBER], строком дії до квітня 2016 року. При цьому, заява відповідача від 01 квітня 2013 року, яка містить посилання на банківську карту [NUMBER] свідчить про обізнаність відповідача з отримання цих карток та спростовує її ж твердження про те, що перелічених вище карток вона не отримувала. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що всупереч цих вимог відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконує. Правовими наслідками невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов є покладення на сторону обов'язків, передбачених ст.611 ЦК України, зокрема сплати неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення свого зобов'язання, при цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею - неустойка що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань призвело до виникнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 31 жовтня 2016 року склав 59341 грн. 86 коп., з яких 6516 грн. 35 коп. заборгованості за кредитом, 46423 грн. 52 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3100 грн. пені та комісії, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2801 грн. 99 коп. штрафу (процентна складова). У зв'язку з цим позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, задоволенню не підлягає заява відповідача [PERSON] про застосування позовної давності та відмову у задоволенні позову з підстав її пропуску, оскільки, як вбачається з додатково наданих представником позивача відомостей, протягом дії укладеного сторонами кредитного договору відповідачеві були видані банківські картки [NUMBER] строком дії до грудня 2012 року, [NUMBER] строком дії до грудня 2012 року, [NUMBER] строком дії до грудня 2015 року та [NUMBER] строком дії до квітня місця 2016 року, отримання яких відповідачем підтверджується матеріалами справи. З позовом до суду позивач звернувся у листопаді 2016 року, тобто з дотриманням як загального строку позовної давності, так і спеціального (ст.257, ч.2 ст.258 ЦК України). Крім цього, у зв'язку із задоволенням позову, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1378 грн. сплаченого позивачем судового збору, сплаченого позивачем при звернення до суду з цим позовом (платіжне доручення від 09 листопада 2016 року №PROM9BKF26). На підставі викладеного,

Outcome: approved