Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом та просить зняти арешт з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], накладений 14 вересня 2011 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження В-9/985, ВП №28694429 Другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, держаний виконавець [PERSON], запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна №11608615 від 15 вересня 2011 року. При цьому позивач посилається на те, що 28 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №ODMLGA00000516, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2027 року. В забезпечення умов виконання зазначеного договору, 28 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 50,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Постановою Другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ від 14 вересня 2011 року було накладено арешт на спірну квартиру. Позивач зазначив, що 28 вересня 2007 року договір іпотеки зареєстровано в реєстрі за №4722, а також зареєстрована заборона за №4723, а постанова про накладення арешту буда винесена 14 вересня 2011 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року було ухвалено рішення про звернення стягнення на спірну квартиру, проте вказаний арешт унеможливлює виконання рішення суду. Також позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1378 гривень. Представник позивача до судового засідання не зявився, надав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та третя особа у судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, в звязку з чим, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 28 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №ODMLGA00000516, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28 вересня 2027 року. 28 вересня 2007 року, в забезпечення умов виконання зазначеного договору між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 50,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 14 вересня 2011 року постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП №28694429 Другого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, держаний виконавець [PERSON], запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна №11608615 від 15 вересня 2011 року, було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника [PERSON]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Згідно ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається що, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року було звернено стягнення на предмет іпотеки - на квартиру загальною площею 50,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODMLGA00000516 від 28 вересня 2007 року в сумі 1260630,70 гривень (або 56683,04 долари США) та застосовано спосіб реалізації нерухомого майна, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проте, наявність арешту унеможливлює виконання рішення суду від 21 квітня 2015 року. Частина 1 ст. 575 ЦК України встановлює, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 7 Закону України «Про Іпотеку» За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що накладення арешту на квартиру загальною площею 50,10 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] порушує право позивача на звернення стягнення для задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк», обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат також підлягають задоволенню.

Outcome: approved