Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнило та обґрунтовувало свої вимоги тим, що 02.07.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № KRKRAN20150108, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 70562,39 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, станом на 10.11.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 24528,80 грн., яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, нарахована за три роки, в розмірі 24\~528,80 грн. На підставі вищевикладеного, позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 24528,80 грн., а також\~ судового збору. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти уточнених вимог та надала до суду заяву про застосування позовної давності, обгрунтовуючи її тим, що позивач у своїй уточненій позовній заяві фактично визнав факт спливання позовної давності до основної вимоги, тому відмовився від стягнення основного боргу, відсотків, комісії за користування кредитом та частини пені, яка перебуває за межами трирічної давнини. Крім того, позивач жодним чином не спростовує заявлену нею обставину стосовно вчасного і повного погашення залишкової частини боргу шляхом реалізації позивачем заставленого відповідачем автомобіля. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, до якої відноситься і пеня. У звязку з чим, відповідач просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що уточнений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується письмовими матеріалами справи, [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 02.07.2007 року уклали кредитний договір № KRKRAN20150108 (а.с. 7-8), за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 70 562 грн. 39 коп. на термін до 01.07.2012 року. В забезпечення виконання зобовязань того ж дня сторони уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким [PERSON] надала в заставу автомобіль Daewoo, модель Nexia, рік випуску 2006, р.н. [NUMBER], що належав їй на праві власності. Відповідно до змісту листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18.08.2017 №20.1.0.0.0/7-20170815/3855 та виписки про зарахування та розподілення від реалізації коштів від 18.07.2012, вбачається, що відбулася реалізація заставного майна [PERSON] за кредитним договором № KRKRAN20150108 від 02.07.2007. Отже, кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRKRAN20150108від 02.07.2007р., стягнуті з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіля Daewoo, модель Nexia, рік випуску 2006, р.н. [NUMBER]. Оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в даному випадку переривання перебігу позовної давності не було через примусовий характер стягнення з відповідача. Позивач, надавши до суду уточнену позовну заяву, відмовився від суми основного боргу, залишивши лише пеню за три роки, що підтверджується розрахунком заборгованості наданого позивачем (а.с. 83), згідно з яким, станом на 10.11.2017 року відповідачу [PERSON] нараховано процентів і пені за три роки (межі строку позовної давності) в розмірі 24528,80 грн. Згідно зі ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Виходячи з викладеного вище, беручи до уваги, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у разі спливу позовної давності до основної вимоги за кредитним договором № KRKRAN20150108 від 02.07.2007, вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог банку за даним кредитним договором, зокрема нарахованої позивачем пені. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку\~«ПриватБанк»\~у даній цивільній справі є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed