Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за укладеним з Банком кредитним договором №21/46 від 17.01.2011 та додатковим договором №4 до кредитного договору в розмірі 20047 грн.22 коп., включаючи: заборгованість за кредитом - 14884,53 грн., заборгованість за відсотками- 3310,16 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 1852,53 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на належну на праві приватної власності [PERSON] трикімнатну квартиру зі всіма об»єктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 64,0 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом реалізації предмета іпотеки Банком від свого імені будь-якій особі - покупцю на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб*єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного між ними кредитного договору [PERSON] (позичальнику) Банком (кредитором) був наданий кредит у розмірі 6 тис. доларів США, що складало еквівалентно 30300 тис.грн., зі сплатою 13% річних. Додатковим договором №4 від 17.01.2011 до кредитного договору сторонни погодили викласти основиний договір в наступній редакції, а саме: п.п.п.1.1.3 п.п.1.1. п.1 « загальний ліміт заборгованості складається з максимального ліміту заборгованості в USD, який становить 3800 доларів США 00 центів та максимального ліміту заборгованості в USD, який становить 30514 грн., п.п.1.4 п.1 : «річна ставка за користування кредитними коштами: у розмірі 17 % річних за користування траншами в USD , 21% річних за користування траншами в USD . 18.05.2010 року змінена назва Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», яке є правонаступником попереднього Товариства. Зобов'язання, які виникли на підставі укладеного договору про надання кредиту № 21/46 та додатковим договором №4 від 17.01.2011, позичальником [PERSON] належним чином не виконані, що підтверджено рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25 травня 2016 року у справі №740/3877/15-ц. З метою виконання зобов»язань щодо повернення кредитних коштів між ВАТ «ВіЕйБі» і [PERSON], яка є майновим поручителем за зобов»язаннями [PERSON], 16 травня 2007 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є., відповідно до якого в іпотеку ВАТ «ВіЕйБі Банк» передано трикімнатну квартиру зі всіма об»єктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 64,0 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], проте, [PERSON] зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту не виконані, тому вони використовують своє право на звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши до суду письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за їх відсутності і про згоду на заочний розгляд справи у разі неявки відповідача. Представник відповідача - адвокат Кутуков С.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто суму заборгованості, а саме 20 047,22 грн., а тому ПАТ «ВіЕйБі Банк» фактично вдруге звернувся до суду з одним і тим же позовом, наслідком чого є закриття провадження у справі. Також , загальна сума вимоги позивача складає менш ніж 1000 доларів США, а належна їй квартира - предмет іпотеки, обєктивно коштує значно більше, ніж розмір пред»явленої вимоги. [PERSON] являється пенсіонером і отримує незначну пенсію. На даний час діє Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», тому необхідно зупинити процедуру реалізації права іпокодержателя на задоволення їх вимог за рахунок реалізації заставного майна без згоди на це заставодавця.Позивач не узгоджував з нею оцінку майна. Третя особа без самостійнизх вимог - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що протягом всього часу після ухвалення рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором і протягом розгляду в суді даної справи він намагався у добровільному порядку сплатити стягнуту за рішенням суду заборгованість за кредитним договором, але на його неодноразові звернення відповідач не надає реквізитів рахунку, на який можливо зарахування коштів. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] 16 травня 2007 року укладений договір про надання кредиту №21/46, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 6000 доларів США зі сплатою 13 %, 17%, 21% річних із кінцевим терміном повернення до 16.05.2017 року. Крім того, кредит забезпечений іпотекою нерухомого майна відповідно до договору іпотеки від 16 травня 2007 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON], і предметом договору іпотеки є трикімнатна квартира зі всіма об»єктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 64,0 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Виходячи зі змісту ст. 39 Закону «Про іпотеку», пункту 4 ч.1 ст. 215 ЦПК, при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає доказуванню загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Таким чином, зважаючи на зміст цієї норми, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна. Аналогічне роз'яснення містить пункт 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за яким при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до розрахунку заборгованість боржників перед банком становить 20047,22 грн. Пунктом 2.3 договору іпотеки від 16.05.2007 року сторони визначили, що вартість предмета іпотеки (квартири) складає 81 420 грн. Сторони не скористалися правом заявити клопотання про призначення судової експертизи з метою встановлення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки на цей час. При цьому, суд враховує можливість істотного збільшення в ціні предмету іпотеки внаслідок падіння курсу гривні України та спливу часу. Виходячи з передбаченої договором вартості іпотечного майна, сума заборгованості відповідачів перед позивачем є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки. Водночас суд враховує, що іпотечним договором забезпечувалося виконання зобов'язання у значно більшому розмірі, ніж розмір заборгованості, яка утворилася (20047,22 грн.) У п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз*яснено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. Суди повинні визначитись із тим, чи при такій ситуації не відбувається фактичного подвоєння суми заборгованості яка належить до виплати кредиторові. Така правова позиція викладенам в ухвалі ВССУ від 30.03.2016 №6-36262 ск15. Також, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно акту обстеження про фактично проживаючих осіб від 30 серпня 2016 року в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], а також фактично проживають [PERSON] та неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.76). З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2010 була змінена назва банку, а також рішенням від 20.03.2015 №63 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». 16.09.2015 року [PERSON] звернувся з заявою до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повідомлення йому нового рахунку на сплату коштів, проте відповіді не отримав (а.с.79-81). Зважаючи на ці обставини та, виходячи із загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України), суд дійшов висновку, що таке порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав з урахуванням того, що відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку було стягнуто суму заборгованості, а саме 20 047,22 грн., на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». За таких обставин,підстави для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. У зв»язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed