Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, далі ПАТ КБ ПриватБанк, звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачкою було укладено кредитний договір від 16 травня 2014 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31 січня 2017 року заборгованість відповідача по кредитному договору становить 12579 грн. 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 496 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 8207 грн. 26 коп., заборгованість за пенею та комісією 2800 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 575 грн. 21 коп. Позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість у розмірі 12579 грн. 32 коп. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 3). Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення у пресі, про що свідчить оголошення у газеті «Сумщина» від 30 березня 2017 року за № 13 (а.с.51). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що між ПАТ КБПриватБанк та [PERSON] було укладено договір №б/н від 16 травня 2014 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який складається з анкети - заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, що становлять кредитний договір (а.с.7, 8-9, 10-33). Відповідачка своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір (а.с. 5). Згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с.21). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 26). Відповідачка зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку невиконання зобовязань по Договору, на вимогу Банка виконати зобовязання по поверненню Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку (п. 2.1.1.5.5 та п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг) (а.с. 28). За умовами договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.2.1.1.7.6). Крім того, у випадку виникнення прострочення зобовязання на суму від 100 грн., включаючи прострочення зобовязань, передбачених п.п. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник сплачує банку пеню, яка нараховується в день нарахування процентів за кредитом (п. 2.1.1.12.6.1) (а.с. 31). Згідно п.2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором (а.с.32). При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання договору №б/н від 16 травня 2014 року. Таким чином між позивачем та відповідачкою виникли цивільні права та обовязки, які вони врегулювали договором від 16 травня 2014 року. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2014 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], заборгованість станом на 31 січня 2017 року становить 12579 грн. 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 496 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 8207 грн. 26 коп., заборгованість за пенею та комісією 2800 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 575 грн. 21 коп. (а.с.6). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачка [PERSON] не оспорювала договір позики, укладений між ПАТ КБ ПриватБанк та нею, не надала суду доказів, що кредитний договір укладений нею проти її справжньої волі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачка не надала доказів того, що вона договір не укладала, не отримувала кредитний ліміт на платіжну картку, не отримувала грошові кошти, своєчасно та в повному обсязі не виконувала умови договору та не надала доказів про відсутність заборгованість чи про заборгованість у меншому розмірі. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2014 року у розмірі 12579 грн. 32 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 496 грн. 85 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 8207 грн. 26 коп., заборгованість за пенею та комісією 2800 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 575 грн. 21 коп., яка виникла станом на 31 січня 2017 року та яка заявлена позивачем в позовній заяві. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, які позивач зазначає у розмірі 1600 гривень як витрат на сплату судового збору, які підтверджуються квитанцією (а.с.39), суд виходить з того, що згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат відносяться витрати, повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та положення ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 290 грн. за розміщення оголошення в газеті Сумщина (а.с. 51, 52, 53). Відповідно до ст. ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 14, 57, 60, 74, 88, 158, 197, 212, 213, 214, 215, 224- 226 ЦПК України, -

Outcome: approved