Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі ПАТ ) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи це тим, що 28 листопада 2007 року між ПАТ та [PERSON] був укладений договір № HMXRRX01500396, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 1696 грн. 77 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає договір між [PERSON] та ПАТ. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному прядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. ПАТ посилається на те, що через неналежне виконання умов договору станом на 03 лютого 2014 року виникла заборгованість в сумі 13036 грн. 37 коп., з яких: 999 грн. 23 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 12037 грн. 14 коп. - пені. ПАТ просить стягнути з відповідачки суму заборгованості та відшкодувати судові витрати. Представник позивача Спірідонова Н. І. в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягає, в останнє судове засідання не з'явилася, у письмовому клопотанні, поданому до суду, просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] В судовому засіданні проти позову заперечила, просила суд застосувати до вимог позивача позовну давність, в останнє судове засідання не з'явилася, звернулась до суду з заявою, в якій просить справу розглядати у її відсутності, проти позову заперечила. Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений у письмовій формі договір № HMXRRX01500396, згідно якого банк надав [PERSON] кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується копією відповідної заяви, доданої до матеріалів справи. У вказаній заяві розміри кредитного ліміту, базової процентної ставки за кредитом, щомісячної комісії не зазначені. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували обізнаність відповідачки з розміром наданого кредиту, відсотків за користування кредитом та інших регулярних нарахувань, суду надано не було. Кредит [PERSON] був наданий, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів справи. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією Статуту, доданою до матеріалів справи. Згідно ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 1048 Цивільного Кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1050 Цивільного Кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено в ході судового розгляду, 27 листопада 2008 року судовим наказом Ізяславського районного суду № 2 «н»-324-08 за заявою Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з [PERSON] була стягнута заборгованість по кредитному договору в сумі 3565 грн. 73 коп., що підтверджується копією відповідного судового наказу, доданого до матеріалів справи. Вказана сума була стягнута з [PERSON] та перерахована Закритому акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується доданими до матеріалів справи листом відділу освіти молоді та спорту Ізяславської районної державної адміністрації № 78/28-31-479/2014 від 30 травня 2014 року з копіями платіжних документів, листом № 3381 відділу Державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції від 16 травня 2014 року, копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 05 травня 2010 року, згідно якої виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу Ізяславського районного суду № 2 «н»-324-08 від 27 листопада 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3565 грн. 73 коп. заборгованості по кредитному договору закінчене в зв'язку зі сплатою боргу. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № HMXRRX01500396, доданим ПАТ до матеріалів справи, заборгованість за тілом кредиту та за відсотками у [PERSON] відсутня, остання проплата по кредиту мала місце 20 липня 2010 року. Позивач не надав суду доказів підставності нарахування комісії, пені та штрафу. Крім того відповідачка звернулась до суду з письмовою заявою про застосування строків позовної давності. Згідно ст. 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного Кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочався 20 липня 2010 року, а тому на підставі заяви відповідачки суд вважає за доцільне застосувати позовну давність, що є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed