Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 08.01.2014 року відповідач, як фізична особа підприємець, звернулася до позивача із заявою про відкриття поточного рахунку. Відповідачу згідно договору було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок [NUMBER] в електронному виді через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Відповідач порушила умови кредитування та не виконувала належним чином зобовязання. Станом на 08.05.2018 рік [PERSON] має заборгованість 60 710 грн. 22 коп.: заборгованість за кредитом 9 393 грн. 24 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 20 207 грн. 99 коп.; заборгованість за комісією 5 147 грн. 30 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 25 961 грн. 69 коп. 15.01.2015 року відповідачем була припинена господарська діяльність. Однак припинення господарської діяльності не звільняє відповідача, як фізичну особу, від зобовязань за укладеним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60 710 грн. 22 коп. та судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надіслав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на такі докази: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 08.01.2014 року станом на 08.05.2018 року; копію заяви ПП [PERSON] від 08.01.2014 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг; заявою [PERSON] на відкриття рахунку; витяг з умов та правил надання банківських послуг про умови кредитування; довідкою від 29.11.2017 року про розміри встановлених кредитних лімітів; випискою з рахунку за період з 20.01.2014 року по 22.05.2018 року; копію виписки з ЄДРПОУ щодо ФОП [PERSON]; копію довіреності від 31.08.2017 року; копія відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; копія банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року; копія витягу із статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 08.01.2014 року [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % ставки на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розрахунок доданий до позову відповідає умовам та правилам банківських послуг, не викликає сумнів щодо його правильності і ніким не спростований. Обовязок відповідача виконувати належним чином умови укладеного договору у встановлений договором строк, також передбачено статтями 526, 527, 530, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач не виконав своїх зобовязань, які вказані у договорі та станом на 08.05.2018 року має заборгованість у розмірі 60 710 грн. 22 коп.: заборгованість за кредитом 9 393 грн. 24 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 20 207 грн. 99 коп.; заборгованість за комісією 5 147 грн. 30 коп.; пеня за несвоєчасність виконання за договором 25 961 грн. 69 коп. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60 710 грн. 22 коп. Згідно витягу з ЄДРПОУ щодо ФОП [PERSON], наданого позивачем, 15.01.2015 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З наданого розрахунку вбачається, що в період з 08 січня 2014 року по 01 травня 2014 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 05 травня 2014 року по 26 червня 2014 року 48,00 % річних, в період з 01 липня 2014 року по 08 травня 2018 року 56,00 % річних. Тобто, вбачається, що позивач неодноразово змінював відсоткову ставку за кредитом, в тому числі в сторону її збільшення. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, та Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц (провадження № 61-1036св17). Відповідно до пункту 3.18.4.1.2 при необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню. У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91 дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобовязання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобовязання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки з 48 % річних до 56,00 % річнихта її письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 81 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З урахуванням викладено, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належний, допустимий та достовірний доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитом становитиме: Згідно з розрахунком, наданим позивачем, за період з 08 січня 2014 року по 26 червня 2014 року заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 24,00 % та 48,00 % річних відсутня. Відповідно до того ж розрахунку заборгованість за кредитом (тіло кредиту) за період з 01 липня 2014 року 08 травня 2018 року становить 9 393,24 грн. Кількість днів прострочки за період з 01 липня 2014 року по 08 травня 2018 року (кількість днів за які здійснюється нарахування відсотків) становить 1 392 днів. За період з 01 липня 2014 року по 08 травня 2018 року заборгованість за відсотками по відсотковій ставці 48,00% річних складає 17 433,87 грн. (9 393,24 грн./100 х 48,00%= 4 508,76 грн. відсотків в рік, 4 508,76 грн./360 х 1 392 = 17 433,87 грн.). Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України. Стаття 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд не встановив належного виконання відповідачем щомісячних зобовязань, тому сума непогашеної кредитної заборгованості підлягає стягненню. Визначені договором послуги були надані позивачем, але не були оплачені відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ст.ст. 51, 52, 598 - 609 ЦК України, ст.ст. 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-125цс13 від 04 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується судом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Платіжне доручення від 29.11.2017 року підтверджує те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп., тому судовий збір в зазначеній підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частина 1 статті 4 вказаного Закону передбачає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позовна заява направлена позивачем до суду 24 травня 2018 року, отримана судом 30 травня 2018 року. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1 762 грн. В звязку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню 162 грн.

Outcome: partial