Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 21576,42 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» та [PERSON], 10.02.2014 року був укладений кредитний договір №77551/31/к3, відповідно до умов якого позивач наддав відповідачу кредит на споживчі цілі, в сумі 22000,00 грн., строком на 24 місяці з 10.02.2014р. по 10.02.2016р., зі сплатою 24% річних за користування кредитом, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладання цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у позивача, до закінчення строку дії договору - 38 % річних. Позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, тому станом на 10.11.2015 року виникла\~ заборгованість у розмірі 21576,42 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за\~ кредитом 13715,42 грн., сума прострочених відсотків по кредиту 2473,76 грн., сума поточних відсотків по кредиту 36,27 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 1724,61 грн.,\~сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 543,75 грн., інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту 548,40 грн., інфляційні нарахування на суму прострочених нарахованих відсотків 334,21 грн., сума штрафу за неналежне виконання умов договору 2200,00 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №77551/31/к3 від 10.02.2014 року у розмірі 21576,42 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак 15.12.2015р. звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не зявився, проте 15.12.2015р. звернувся до суду із заявою, в якій зазначив про часткове визнання позовних вимог, а саме: 13715,42 грн. заборгованості по кредиту, 2473,76 грн. та 36,27 грн. відсотків, 1724,61 грн. та 543,75 грн. пені, а також інфляційних нарахувань на загальну суму 882,61 грн. При цьому заперечував щодо стягнення з нього 2200,00 грн. штрафу, оскільки перехід на обслуговування до іншого банку по виплаті заробітної плати здійснювалось за рішенням адміністрації підприємства де він працював, а не за його ініціативою. Цією ж заявою відповідач просив розгляд справи провести у його відсутність. Згідно з частиною 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та наддавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 10.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний Банк «Експрес-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №77551/31/к3, відповідно до п.п. 1.1-1.5 якого, банк зобовязався надати [PERSON] грошові кошти (кредит) в сумі 22000,00 грн. на споживчі потреби, строком на 24 місяці, з 10.02.2014р. по 10.02.2016р., з процентною ставкою за користування кредитом, яка з моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем [PERSON] на момент укладання цього договору, на поточний картковий рахунок, відкритий у позивача становить 24% річних, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, до закінчення строку дії договору - 38 % річних, а [PERSON] зобовязався використати кредит на цілі, визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші свої зобовязання за договором та повернути банку кредит на умовах та в строки, визначені договором. Як вбачається з п. 2.1 кредитного договору №77551/31/к3 (далі Договір), кредитодавець (позивач) надає позичальнику (відповідачу) кредит на умовах його забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно п. 2.3 Договору, для обліку кредитної заборгованості у кредитодавця відкрито рахунок №22036007755103.0., МФО 322959, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]. Відповідно до п. 2.4 Договору, кредит надається позичальнику, шляхом перерахування кредиту на поточний рахунок позичальника №26208880510548.0, МФО 322959, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства роботодавця. Як вбачається із виписки по рахунку №22036007755103, банк, на виконання умов договору, перерахував на поточний рахунок [PERSON] №26208880510548 кредитні кошти у розмірі 22000,00 грн. (а.с. 10) Згідно п. 2.5 Договору, погашення кредиту здійснюється щомісячно, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, вказаний в п. 2.3 Договору, та/або шляхом внесення готівки в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених в додатку №1 до цього Договору, що є невідємною частиною цього Договору. Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 Договору, позичальник зобовязався використати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі за Договором, та повернути кредит в порядку та на умовах, визначених Договором. Однак, свої зобовязання в частині погашення заборгованості за кредитним договором відповідач не виконує. Згідно з п. 5.3.10 Договору кредитодавець має право достроково витребувати в позичальника кредит з нарахованими процентами за період фактичного користування ним та інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору, та визначити строки дострокового повернення кредиту, процентів та інших платежів за договором, з наступного робочого дня після настання хоча б одного з наведених нижче випадків, а саме будь-якого невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за договором. Намагаючись в досудовому порядку вирішити питання про повернення відповідачем заборгованості, позивачем було направлено останньому відповідні листи-повідомлення за вих. №19 від 27.01.2015, №293 від 16.07.2015р. та №375 від 09.09.2015р., в яких доводилося до його відома суму заборгованості по кредитному договору та по відсотках за користування кредитом, однак відповідач ніяк не відреагував на вищевказані листи. Таким чином, як вбачається з розрахунку загальної суми заборгованості та виписки по рахунку відповідача (а.с. 10-12) заборгованість [PERSON] по кредитному договору №77551/31к3 від 10.02.2014р. станом на 10.11.2015р. становить 21576,42 грн., з яких: сума простроченої заборгованості за\~ кредитом 13715,42 грн., сума прострочених відсотків по кредиту 2473,76 грн., сума поточних відсотків по кредиту 36,27 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту 1724,61 грн.,\~сума пені за несвоєчасне повернення відсотків 543,75 грн., інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту 548,40 грн., інфляційні нарахування на суму прострочених нарахованих відсотків 334,21 грн., сума штрафу за неналежне виконання умов договору 2200,00 грн. Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 13715,42 грн. суми заборгованості за кредитом, 2473,76 грн. прострочених відсотків по кредиту, та 36,27 грн. поточних відсотків по кредиту, суд вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно положень частини 1 статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п. 6.2 Договору за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченного невиконанням зобов'язання за кожний день прострочення. Згідно з п. 6.3 Договору, за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) повернення кредиту (в т.ч. строку (терміну) дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов'язання за кожний день прострочення. Позивачем, за порушення зобовязань щодо сплати кредиту та процентів, нараховано та заявлено до стягнення пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1724,61 грн. та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 543,75 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню. Що стосується стягнення штрафу в сумі 2200 грн., то варто зазначити, що згідно п. 5.2.5 кредитного договору, позичальник зобовязався отримувати заробітну плату та інші додаткові виплати від підприємства, яке було роботодавцем на момент укладання цього Договору, тільки на поточний (картковий) рахунок, відкритий в кредитодавця, на протязі всього строку (терміну) дії кредитного договору. Відповідно до п. 6.4. Договору, за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови Договору, зазначеної в п.п. 5.2.3., 5.2.4., 5.2.5., Договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф, в розмірі 10% відсотків від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Як вбачається з довідки по рахунку [PERSON] № 26208880510548 з 10.02.2014р. по 16.11.2015р., та не заперечувалось відповідачем у заяві від 15.12.2015р., останнє зарахування заробітної плати на поточний (картковий) рахунок, відкритий в кредитодавця відбулось 05.09.2014р., оскільки на даний час відповідач отримує заробітну плату на поточний (картковий) рахунок, відкритий в Ощадбанку. Таким чином, відповідачем не дотримано вимог пункту 5.2.5 договору, за що позивачем цілком правомірно заявлено до стягнення штраф в розмірі 2200 грн., що складає 10% відсотків від суми отриманого кредиту. Посилання відповідача на ту обставину, що перехід на обслуговування до іншого банку по виплаті заробітної плати здійснювалось за рішенням адміністрації підприємства де він працював, а не за його ініціативою судом до уваги не приймаються, оскільки такі посилання не підтвердженні належними доказами. В той же час суд звертає увагу, що надана відповідачем копія розпорядження Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-західна залізниця» від 23.04.2015р. №НДЕ-1/132 свідчить лише про проведення розяснювальної роботи серед працівників, щодо умов обслуговування по зарплатному проекту АТ «Ощадбанк», та в жодному разі не є рішенням адміністрації про перехід працівників на обслуговування до іншого банку. Також підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат у звязку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та відсотків за користування коштами в загальній сумі 882,61 грн., оскільки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зіс таттею 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, зважаючи на невиконання відповідачем умов договору та часткове визнання відповідачем позовних вимог, беручи до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором №77551/31/к3 від 10.02.2014 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218,00 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved