Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON], згідно з яким просить: -звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб марки JAC HFC1020К, д.н.з. [NUMBER] (надалі - Автомобіль), в рахунок погашення заборгованості боржника [PERSON] за кредитним договором від 10 вересня 2007 року №509 в розмірі 17586,50 доларів США, шляхом його передачі у власність заставодержателя, -звільнити Автомобіль з-під арештів, що накладені постановами МВ ДВС Мукачівського МРУЮ від 10.08.2012 року за №4-1061, від 30.01.2013 за №36097804 та виключення з Акту опису майна від 12.08.2014 №13 Мукачівської об»єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Закарпатській області (податкової застави). Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постановами МВ ДВС Мукачівського МРУЮ, та Актом опису майна Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Закарпатській області (податкової застави), накладено арешти на Автомобіль, який на підставі договору від 10.09.2007 року перебуває в заставі позивача, що порушує права банківської установи на задоволення вимог за кредитним договором від 10.09.2007 року №509. Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. ст. 526, 527, 530, 533, 610, 625, 626, 629, 1052, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 16, 19, 20 Закону України «Про заставу» та ст. ст. 12, 14, 15, 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів реєстрацію обтяжень». У судове засідання представник позивача не з'явився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 102). Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Проти ухвалення судом заочного рішення по справі не заперечує. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання повторно не з'явився, заяв про відкладення розгляду справу не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Уповноважений представник третьої особи не зважаючи на належне сповіщення про день та час розгляду справи (а.с. 98), у судове засідання також повторно не з»явився, причину неявки суд не повідомив. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі договору застави та додатку до нього від 10 вересня 2007 року №509 (а.с. 22-27, 28) [PERSON], в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 10 вересня 2007 року №509, передав в заставу Банку належний йому на праві приватної власності (Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 08.09.2007 року) Автомобіль. Із Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що на Автомобіль накладено арешт на підставі постанов Мукачівського МВ ДВС Мукачівського МРУЮ від 10.08.2012 року за №4-1061 та від 30.01.2013 за №36097804, а також проведено опис на підставі Акту Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів в Закарпатській області від 12.08.2014 №13 (а.с. 32-36). Як зазначено частині першій ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У відповідності до частини першої ст. 575 Цивільного кодексу України окремим видом застави є іпотека (застава нерухомого майна). При вирішення позовної вимоги Банку щодо звернення стягнення на предмет застави, шляхом його передачі у власність заставодержателя, то суд констатує наступне. Правовими приписами ст.ст. 589, 590 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 зазначено, що виключно позивачеві належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо). Умовами укладеного між сторонами договору застави (п. 6.6, а.с. 22-27), передбачено, що Заставодержатель має право на власний розсуд визначити позасудовий спосіб звернення стягнення на Предмет застави, а саме отримання Предмета застави у власність в порядку, визначеному цим Договором та чинним законодавством. З урахуванням наведеного позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, шляхом його передачі у власність заставодержателя підлягають задоволенню. Що стосується інших двох позовних вимог Банку про звільнення майна з-під арешту та виключення з Акту опису майна, то суд констатує наступне. За визначенням, яке наведене у ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 17 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Поряд з цим, згідно з вимогами частини першої статті 20 вищевказаного Закону, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну иконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У відповідності до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Положеннями частини першої ст. 23 вказаного вище Закону визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Як визначено частинами третьою та четвертою ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Як зазначено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК України), ст. 12 ГПК України позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Разом з тим, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису» від 27.08.1976 року № 6, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.». Як свідчать матеріали справи, позивач є заставодержателем спірного транспортного засобу, і обтяження на транспортний засіб зареєстрований раніше накладених арештів МВ ДВС Мукачівського МРУЮ та проведеного опису Мукачівською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів в Закарпатській області. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має першочергове право на задоволення своїх вимог із заставленого майна переважно перед іншими кредиторами відповідача, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог про звільнення майна з-під арешту та виключення з Акту опису майна. Судові витрати по справі у сумі 8049,74 грн. (судовий збір, а.с. 1, 2) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved