Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 04.12.2007 року, відповідно до якого останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] здійснила погашення суми відсотків, а також нарахованої комісії, чим порушує взяті на себе зобов»язання. Збільшивши позовні вимоги, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за нарахованими процентами, комісією та штрафами за кредитним договором №б/н від 04.12.2007 року в сумі 10754,55 грн. із яких: 7827,08 гривень заборгованість за відмотками за період з 29.02.2012 року по 30.06.2015 року; 1939,16 гривень заборгованість за комісією за період з 29.02.2012 року по 30.06.2015 року; 500 грн. штраф (фіксована частина); 488,31 грн. штраф (відсоток від суми заборгованості). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, проти їх задоволення заперечила та суду пояснила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2012 року стягнуто з неї 24\~912,50 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 04.12.2007 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 22.01.2013 року. Таким чином вважає, що позивач вже скористався своїм правом на стягнення заборгованості. Позивач надав cуду довідку про встановлення кредитного ліміту в 2015 році, проте не зважив, що термін дії карти закінчився в грудні 2010 року. Вважає, що вона підписуючи заяву на відкриття кредитного ліміту на платіжну карту погоджувалася з наданою інформацією банком станом на 04.12.2007 року, всі інші дії кредитора в подальшому суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що після вступу в силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом строк кредитного договору закінчився, а відтак з цього моменту банк втратив право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. Крім того, [PERSON] вважає, що позивачем основну та додаткову вимогу було заявлено після спливу строку позовної давності. Скориставшись правом, згідно ст.1050 ЦК України та звернувшись до суду з позовом про дострокове погашення кредиту позивач встановив таким чином новий строк повного погашення боргу, після якого вже відбувся сплив позовної давності. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Після закінчення строку дії договору банк не видавав [PERSON] грошових коштів і нової платіжної картки. Враховуючи наведене, просить суд застосувати термін позовної давності та відмовити в задоволенні позову із наведених підстав. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Відповідно до кредитного договору №б/н від 04.12.2007 року закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (на даний час - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»), [PERSON] було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7\~000 гривень, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні даного Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що заява від 04.12.2007 року разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2012 року, яке набрало законної сили у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором від 04 грудня 2007 року, позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 24\~912,50 гривень та 249,12 гривень сплаченого при подачі позову судового збору. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області від 22 січня 2013 року зазначене судове рішення залишено без змін. В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із зазначеного судового рішення, «…судом встановлено, що кредитні кошти позичальником отримувались на підставі заяви позичальника від 04 грудня 2007 року, згідно змісту якої [PERSON] була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, також тарифами банку, що були надані позичальнику в письмовому вигляді, що стверджується підписом відповідача…Згідно цієї ж заяви, відповідач погодився, що дана заява з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить договір про надання банківських послуг. Крім того 04 грудня 2012 року [PERSON] своїм підписом скріпила ознайомлення з довідкою про умови кредитування із застосуванням кредитної картки «Універсальна Gold-клуб. Позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав у повному обсязі…» Крім цього, «…позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, станом на дату проведення розрахунку 29.02.2012 року розмір якої складає 6988,47 гривень тіло кредиту, 14386,53 гривень проценти за користування кредитом є підставними та підлягають до задоволення…» Таким чином, суд вважає, що не підлягають доказуванню у даній справі обставини отримання кредиту [PERSON] на підставі договору №б/н від 04.12.2007 року, укладеного між закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7\~000 гривень згідно Умов та правил надання банківських послуг, також тарифами банку, оскільки їх уже встановлено судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2012 року та вони були предметом дослідження у даній справі. Як вбачається із довідки Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції від 16.11.2015 року №30/28764, на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №37115414 з примусового виконання виконавчого листа №1915/15635/2012, виданого 07.02.2015 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» боргу в сумі 25161,62 грн. Стягом на 16.11.2015 року грошові кошти по даному виконавчому листу не стягувались. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які були обов»язковими при укладені кредитного договору від 04 грудня 2007 року та з якими була ознайомлений відповідач, про що свідчить підписана ним заява від 04 грудня 2007 року, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього ж терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових обов'язків (використання простроченого Кредиту та Овердрафту) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті httр://рrivatbank.ua/terms/pages/70/. Суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення на суму нарахованих процентів. При цьому суд вважає, що нараховані проценти позивачем відповідають умовам укладеного кредитного договору між сторонами, оскільки [PERSON] свої зобов»язання за вказаним правочином у повному обсязі не виконала, кошти отримані нею не повернула, а продовжує ними користуватись. Також, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за комісією та штрафами не підлягають до задоволення, оскільки сума комісії за користування кредитом, а також сума штрафів фіксована частина та процентна складова, уже було стягнуто на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2012 року із [PERSON] на підставі п.8.6 Правил та умов надання банківських послуг, за порушення клієнтом строків сплати грошових зобов»язань більш ніж на 120 днів. Повторне стягнення із відповідача сум комісій за обслуговування кредитної картки та штрафу вважає безпідставним, оскільки таке повторне стягнення не передбачено зазначеними умовами та правилами надання банківських послуг. Крім цього, термін дії кредитної картки відповідача закінчився у грудні 2010 року, а іншу кредитну картку Банком йому не видавалось. Також, суд відкидає твердження відповідача про те, що після вступу в силу судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом строк кредитного договору закінчився, а відтак з цього моменту банк втратив право на нарахування процентів за користування кредитом, оскільки в силу вимог ч.1 ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, щодо стягнення нарахованих відсотків за спірним правочином за період з 29.02.2012 року по 20.09.2012 року. Так, позивач просив стягнути нараховані відсотки із [PERSON] за період з 29.02.2012 року по 30.06.2015 року. Проте, із даним позовом до суду звернувся 21 вересня 2015 року, а тому, суд вважає, що слід стягнути із відповідача нараховані відсотки лише за період з 21.09.2012 року по 30.06.2015 року, тобто у межах строків позовної давності. Як вбачається із представленого позивачем розрахунку сума нарахованих відсотків за період з 21.09.2012 року по 30.06.2015 року складає 5\~986,79 гривень. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2007 року в сумі 5\~986,79 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial