Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3\~628,31грн, з яких: 2\~999,20грн. сума основного боргу, 544,59грн. прострочена сума по нарахованих відсотках, 59,16грн. сума по нарахованих відсотках, 30,35грн. інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості за нарахованими простроченими процентами, 32,05грн. 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, 16,96грн. за нарахованими простроченими відсотками. В обґрунтування вимог вказує, що 14.10.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії та відповідачем [PERSON] укладено договір №315652 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, із встановленим кредитним лімітом в розмір 3 000грн., із терміном дії до липня 2016року, зі сплатою 24% річних. Відповідач взяті на себе зобов»язання належним чином не виконує, у зв»язку з чим представник позивача просить суд позов задовольнити, стягнути із боржника заборгованість та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомленим у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом встановлено наступне. 14.10.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії та відповідачем [PERSON] укладено договір №315652 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 03.03.2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії та відповідачем [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору №315652 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до умов якого банком встановлено відповідачу кредитний ліміт в розмірі 3\~000грн. Термін дії кредиту до липня 2016року зі сплатою 24% річних (п.1.1.4). Відповідно до п.4.4. Додаткової угоди, клієнт зобов»язався погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її на новий строк; у разі звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб ( працівників організації ) з використанням платіжних карток (для тарифного плану «Зарплатний). В разі порушення строку сплати платежів за договором, клієнт зобов»язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення. Пунктом 4.6 угоди передбачено, що у разі виникнення простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, непогашення її у строки передбачені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами, тощо. Згідно п.4.9. додаткової угоди, банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором та застосувати процедуру звернення стягнення на майно, у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов»язань щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором. Відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань згідно умов кредитного договору та порушила умови договору щодо строків сплати кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом яка, станом на 25.08.2015року, становить 3\~628,31грн, з яких: 2\~999,20грн. сума основного боргу, 544,59грн. прострочена сума по нарахованих відсотках, 59,16грн. сума по нарахованих відсотках, 30,35грн. інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості за нарахованими простроченими процентами, 32,05грн. 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, 16,96грн. за нарахованими простроченими відсотками. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу вимог ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязаннні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст.610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязанння (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованість по договору від 14.10.2013 року на загальну суму 3\~628,31грн, з яких: 2\~999,20грн. сума основного боргу, 544,59грн. прострочена сума по нарахованих відсотках, 59,16грн. сума по нарахованих відсотках, 30,35грн. інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості за нарахованими простроченими процентами, 32,05грн. 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, 16,96грн. за нарахованими простроченими відсотками. Відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Крім того, в силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved