Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2012 року в сумі 11067 грн. 07 коп. та судові витрати (а.с. 2-3). В обґрунтування позову представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» зазначав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6174 грн. 64 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, проти поданого відповідачем зустрічного позову заперечила, надала письмові пояснення в яких зазначила, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки він є необґрунтованим, а зазначені в ньому обставини не відповідають дійсності та жодним чином не підтверджуються (а.с. 74-77). Відповідач [PERSON] позов не визнала та звернулась до суду 11.07.2014 року із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», яким просила визнати Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт недійсною (а.с.50-56). Ухвалою Кіровського райсуду м. Кіровограда від 16.07.2014 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним, а вимоги по ньому об'єдані в одне провадження (а.с. 70). Представник відповідача в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях (а.с. 98-99), зустрічний позов підтримала. Суд заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.09.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6174 грн. 64 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Стаття 526 ЦК України регламентує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Умов договору відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 11.02.2014 року в розмірі 11067 гривень 07 коп., яка складається з - 6174 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом; - 648 грн. 69 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3240 грн. 54 грн. - штраф згідно п. 2.2. Генеральної угоди; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 503 грн. 19 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком боргу (а.с.4). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.611 ЦК України). Отже, позивач виконав обов'язки за правочином, а відповідач [PERSON] допустила порушення при виконанні останніх. Згідно до п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт за порушення виконання даної угоди передбачений штраф в розмірі 3240,54 грн. Відповідно до умов правил надання банківських послуг п. 8.6 при порушенні Клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов'язань порушених цим договором більше ніж 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідачем через представника було подано зустрічну позовну заяву про визнання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, укладену 06.09.2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариства комерційний банк «Приват Банк» недійсною з моменту укладення. На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що Генеральна угода не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, її зміст є незрозумілим для відповідача, як і нарахування штрафних санкцій. Вважає, що зміст Генеральної угоди суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів». Зазначена угода була підписана під психологічним тиском та шляхом обману. Крім того, Генеральна угода не засвідчена належним чином, що є порушення ч. 2, 3 ст. 207 ЦК України. Нараховані штрафні санкції вочевидь не відповідають спричиненим банку збиткам та є непомірними для відповідача. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, даною статтею визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України, підписавши Генеральну угоду, позичальник приєднався до запропонорваних банком Умов, що підтверджується її особистим підписом. Тобто з моменту підписання фізичною особою генеральної угоди, між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої Генеральної угоди (умов кредитування). Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, договір вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Тобто, в даному випадку зміст угоди зафіксований в кількох документах: Генеральній угоді та умовах надання кредитних карт. Таким чином, між позичальником та кредитором було укладено угоду в письмовій формі. Доводи відповідача щодо порушення ч. 2 3 ст. 207 ЦК України спростовуються п. 1.8 Генеральної угоди, якою узгоджено використання факсимільного відтворення підпису та відбитка печатки банку. Текст угоди підписаний відповідачем тобто її зміст нею погоджений. Після укладення кредитних договорів між сторонами виникають цивільні правовідносини, тому до спорів щодо виконання кредитних договорів застосовується спеціальне законодавство з питань кредитування. Відповідачем не ставилось питання зменшення розміру штрафних санкцій із-за матеріального становища. Судом були дослідженні інші доводи та докази відповідача надані на обґрунтування зустрічного позову, про те законодавчо-визначених підстав, в тому числі з урахуванням норм ЗУ «Про захист прав споживачів», до його задоволення встановлено не було. За таких обставин зустрічний позов задоволенню не підлягає. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved