Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 14.11854 від 03 травня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 50 000,00 грн. на строк до 03.05.2012 року, а відповідачка зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № 14.11854. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідачка станом на 24 червня 2016 року має заборгованість 1370273,16 грн. яка складається з наступного: 176097,34 грн. заборгованість за кредитом; 508140,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 686035,22 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач звертає увагу суду на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 684237,94 грн., яка складається з наступного: 176097,34 грн. заборгованість за кредитом; 508140,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 14.11854 від 03 травня 2007 року в сумі 684237,94 грн., яка складається з: 176097,34 грн. заборгованість за кредитом; 508 140,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судові витрати в сумі 10263,57 грн. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON], підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити на підставах, зазначених в позові, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що 03.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди від 03.05.2007 року склала 250\~000 грн. На задоволення позову банка рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, яка належить відповідачці [PERSON] З метою продажу указаної квартири працівники банка звертались до [PERSON] з проханням надати оригінали документів, які підтверджують право власності на квартиру, але відповідачка відмовилась надати ці документи, тому оформити угоду купівлі-продажу квартири банк не зміг, оскільки по копіям документів, які знаходяться у банка, нотаріуси не працюють. До теперішнього часу правовстановлюючі документи на квартиру банку відповідачкою не надані. Банк не виставляв квартиру на торги у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON], підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила суду, що виконавчою службою було виконано рішення суду щодо виселення [PERSON] та ще двох осіб з квартири, розташованої [ADDRESS], щодо якої рішенням суду було задоволено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 03.05.2007 року шляхом продажу квартири. Але було виконано лише рішення суду про виселення відповідачки, рішення суду щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу квартири не виконувалось. Згідно діючого законодавства звернення стягнення на предмет іпотеки не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобовязань за кредитним договором, адже ухвалення рішення не припиняє нарахування заборгованості за договором. На даний час предмет іпотеки не реалізований, заборгованість за кредитом не погашена. Відповідачка [PERSON], позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON], пояснила суду, що відповідачка визнає позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту, але заперечує проти вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за вказаний період. Рішенням суду від 25.08.2010 року було звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Право, яке було надано банку судом, не передбачає надання [PERSON] позивачу оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Оригінали зазначених документів повинні бути надані покупцю у нотаріуса при оформленні угоди купівлі-продажу. Крім того, цим же рішенням було звернуто стягнення на комплект мяких меблів, пральну машину, холодильник, що належать відповідачці, шляхом їх продажу покупцю з правом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу від імені відповідача. Указаним рішенням суду було постановлено за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна, задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 195\~241 грн., яка дійсно була заборгованістю відповідачки на той час. На виконання рішення суду були видані виконавчі листи, але подальша доля виконання зазначеного рішення невідома. Вважає, що вказане рішення не виконане з вини позивача. Ще було рішення суду про виселення, про яке відповідачці не було відомо. 03.02.2017 року від відповідачки надійшла заява про застосування позовної давності, обґрунтована тим, що відповідно до п.п. 2.2, п.4 договору № 14.11854 від 03.05.2007 року, зі змінами, внесеними 03.09.2008 року додатковою угодою № 1 до даної кредитної угоди, а також п. 4 договору про видачу траншу № 14.11854/2 від 03.09.2008 року, позичальник зобовязаний щомісячно сплачувати ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховані проценти та частину тіла кредиту відповідно д Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складається для кожного траншу кредиту окремо і є невідємним додатком до кожного договору про видачу траншу (додаток №1). При несплаті відсотків у термін, зазначений у Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, вони вважаються простроченими. Відповідно до додатку №1 останній платіж зазначений датою: 03.05.2012 року. Усі інші 43 дати платежів зазначені до 03.05.2012 року, що означає: при відсутності платежу в зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у звязку з чим починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 03.05.2015 року, позивач звернувся з позовом лише в 2016 році. Просить застосувати позовну давність, яка є умовою для відмови у позові (а.с.102-103). В судовому засіданні 16.02.2017 року представник відповідачки підтримала заяву про застосування позовної давності та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 02.03.2017 року від відповідачки надійшла заява про застосування позовної давності, обґрунтована тим, що у травні 2010 року позивачем до Приморського районного суду було подано позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення, яку 25.08.2010 року було частково задоволено. Рішення суду від 25.08.2010 року набрало чинності 06.09.2010 року. Відповідно до вимог діючого законодавства, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогою кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає у звязку зі спливом позовної давності. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 116-118). В судовому засіданні 03.03.2017 року відповідачка та її представник підтримали заяву про застосування позовної давності та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON], пояснила суду, що відповідно до п. 6.8 кредитної угоди строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років. Строк виконання зобовязань встановлено до 03.05.2012 року (п.1.3 кредитної угоди), тому строк позовної давності спливає 03.05.2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом 30.06.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. На даний час [PERSON] належним чином свої зобовязання за договором не виконала, тому позовні вимоги банка є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вислухавши представників позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 03 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитну угоду № 14.11854 (а.с.7-9). Згідно із Статутом Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» створено відповідно до Установчого договору від 06 липня 2000 року та на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 06 липня 2000 року шляхом зміни організаційно-правової форми комерційного банку «ПриватБанк», створеного у 1992 році у формі товариства з обмеженою відповідальністю, свідоцтво про реєстрацію від 19.03.1992 року, реєстраційний № 92 в Державному реєстрі банків. Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків комерційного банку «ПриватБанк», створеного у формі товариства з обмеженою відповідальністю. За рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.12, 14-15). Відповідно до укладеної кредитної угоди № 14.11854 від 03 травня 2007 року предметом даної угоди є загальні умови і порядок надання Банком, у рамках програми мікрокредитування, кредиту Позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену у п. 1.2. даної угоди. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній угоді, а також у договорі про видачу траншу. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному траншу оформляється окремим договором про видачу траншу при кожній видачі частини кредиту. Кожний договір про видачу траншу є невідємною частиною даної угоди. Позичальник зобовязується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі (п. 1.1 кредитної угоди). Загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди: 50000,00 гривень (п. 1.2 кредитної угоди). Термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невідємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 03.05.2012 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п. 2.3.3, 2.4.1 даної угоди (п. 1.3 кредитної угоди). Кредит надається на наступні цілі: споживчі цілі. Ціль надання окремих частин кредиту-траншів, уточнюється в п. 1.4 договорів про видачу траншів (п. 1.4 кредитної угоди). Банк зобовязується надати кредит шляхом видачі готівки через касу, у вигляді траншів кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обумовлену п. 1.2 даної угоди, за умови виконання Позичальником зобовязань, передбачених п. 2.2.10 даної угоди (п. 2.1.1 кредитної угоди). Позичальник зобовязується: використовувати транші кредиту на цілі, зазначені в п. 1.4 договорів про видачу траншів (п. 2.2.1 кредитної угоди); сплачувати відсотки за користування кредитними коштами відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цієї угоди, а також п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договорів про видачу траншів, які є невідємними частинами даної угоди (п. 2.2.2 кредитної угоди); здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються за кожним договором про видачу траншу окремо і є невідємною частиною договору про видачу траншу (п. 2.2.3 кредитної угоди). Виконання зобовязань позичальника за цією угодою і договором про видачу траншу забезпечується: Договором поруки № 14.11854/1 від 03 травня 2007 року; Договором поруки №14.11854/2 від 03 травня 2007 року; Договором іпотеки б/н від 03 травня 2007 року; Договором застави майна б/н від 03 травня 2007 року (п. 3.1 кредитної угоди). Документи, оформлені з метою забезпечення виконання зобовязань за цією угодою і договором про видачу траншів, є невідємною частиною даної угоди (п. 3.2 кредитної угоди). За користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення траншу кредиту згідно п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї угоди, п.п. 1.3, 4.1, 4.2, 4.3 договорів про видачу траншів, позичальник сплачує відсотки в розмірі 21 % річних (п. 4.1 кредитної угоди). При порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї угоди, а також п.п. 1.3, 2.2.3 договорів про видачу траншів позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі 40 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 4.3 кредитної угоди). Позичальник сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунка за кожним договором про видачу траншу в розмірі 0,00 грн., при цьому, за відкриття позичкового рахунку за першим договором про видачу траншу, винагорода сплачується в день укладення угоди, по всім іншим (у випадку необхідності їх укладення) у день укладення конкретного договору про видачу траншу (п. 4.5 кредитної угоди). Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цією угодою установлюються сторонами тривалістю 5 років (п. 6.8 кредитної угоди). 03 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником прав та обовязків ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року (а.с.10 зворотній бік) про наступне: пункт 1.2 Розділу 1 «Предмет угоди» кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року викласти у наступній редакції: «1.2. Загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди: 250 000,00 гривень» (п. 1 Додаткової угоди № 1); пункт 3.1 Розділу 3 «Забезпечення кредиту» кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року доповнити пунктом 3.1.5 наступного змісту: «3.1.5 Договором іпотеки б/н від 03.09.2008 року» (п. 2 Додаткової угоди № 1); пункт 4.1 Розділу 4 «Порядок розрахунків» кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року викласти у наступній редакції: «4.1. За користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунка до дати погашення траншу кредиту згідно п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї угоди, п.п. 1.3, 4.1, 4.2, 4.3 договорів про видачу траншів, позичальник сплачує відсотки в розмірі 24 % річних» (п. 3 Додаткової угоди № 1); пункт 4.3. Розділу 4 «Порядок розрахунків» кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року викласти у наступній редакції: «4.3. При порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 цієї угоди, а також п.п. 1.3, 2.2.3 договорів про видачу траншів позичальник сплачує банку відсотки за користування траншем кредиту в розмірі 50 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості» (п. 4 Додаткової угоди № 1); пункт 4.5 Розділу 4 «Порядок розрахунків кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року викласти у наступній редакції: «4.5. Позичальник сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунка за кожним договором про видачу траншу в розмірі згідно п. 4.5 договорів про видачу траншу, при цьому, за відкриття позичкового рахунку за першим договором про видачу траншу, винагорода сплачується в день укладення угоди, по всім іншим (у випадку необхідності їх укладення) у день укладення конкретного договору про видачу траншу» (п. 5 Додаткової угоди № 1); ця додаткова угода є невідємною частиною кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року (п. 6 Додаткової угоди № 1). 03 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником прав та обовязків ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір про видачу траншу № 14.11854/2 (а.с.108). Відповідно до укладеного договору про видачу траншу № 14.11854/2 від 03 вересня 2008 року, Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого п. 1.2 кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року. Кошти, надані Банком у рамках даного договору, надаються в сумі, що не перевищує суму ліміту, що зазначена в п. 1.2 кредитної угоди на термін і на умовах, передбачених у даному договорі і кредитній угоді, а Позичальник зобовязується повернути отриманий транш кредиту, сплатити відсотки на суму траншу кредиту, у встановлені даним договором терміни, а також виконати свої зобовязання згідно цього договору і кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року у повному обсязі (п. 1.1 договору про видачу траншу). Сума траншу кредиту: 250\~000 гривень (п. 1.2 договору про видачу траншу). Терміни повернення траншу кредиту і відсотків визначаються відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до даного договору). Зазначені терміни можуть бути змінені згідно п.п. 2.3.3, 2.4.1 кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року (п. 1.3 договору про видачу траншу). Позичальник зобовязується здійснювати погашення траншу кредиту і відсотків у порядку і терміни відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до даного договору) (п. 2.2.3 договору про видачу траншу). Позичальник зобовязується остаточну сплату відсотків і винагороди за користування траншем кредиту зробити не пізніше фактичного повного погашення траншу кредиту (п. 2.2.4 договору про видачу траншу). Виконання зобовязань Позичальника за даним договором забезпечується відповідно до розділу 3 кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року (п. 3 договору про видачу траншу). За користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення траншу кредиту згідно п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.10 кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року, п.п. 1.3, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 даного договору, Позичальник сплачує відсотки в розмірі 24% річних, які відповідають п. 4.1. кредитної угоди (п. 4.1 договору про видачу траншу). Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.1 даного договору здійснюється в дату сплати відсотків, відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, наведеному в Додатку №1 до даного договору. При несплаті відсотків у зазначений термін, вони вважаються простроченими (п. 4.2 договору про видачу траншу). Погашення кредиту, сплата відсотків за даним договором здійснюється у валюті кредиту. Сплата винагороди і неустойки здійснюється в гривні (для кредитів у валюті за курсом НБУ на день здійснення платежу) (п. 4.7 договору про видачу траншу). Договір набирає чинності з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє разом із Кредитною угодою № 14.11854 від 03.05.2007 року в обсязі перерахованих за даним договором коштів до повного виконання зобовязань сторонами (п. 5.1 договору про видачу траншу). Будь-які зміни і доповнення до даного договору дійсні тільки в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовому вигляді за належними підписами обох сторін. Всі усні домовленості за даним договором юридичної чинності не мають. У випадку розбіжності тексту даного договору і кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року, переважне право мають умови кредитної угоди. У випадку неврегулювання окремих питань даним договором, сторони зобовязані керуватися умовами кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року (п. 5.2 договору про видачу траншу). Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязання за вказаною кредитною угодою виконав у повному обсязі. [PERSON] в порушення умов кредитної угоди зобовязання за кредитною угодою належним чином не виконала. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 25.08.2010 року, постановленим у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту, яке набрало чинності 06.09.2010 року, вирішено: звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], нежитлову будівлю по вул. Річній, 7, в м. Приморськ, які належать [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем; звернути стягнення на комплект мяких меблів, пральну машину «Вірпул інфініті», холодильник «Атлант», які належать [PERSON], шляхом їх продажу покупцю з правом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу від імені відповідача; за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 195 241 грн. (а.с.121). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 30.11.2011 року, постановленим у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення, яке набрало чинності 12.12.2011 року, вирішено виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] (а.с.123). Згідно із повідомленням Приморського районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 14.03.2017 року №2450, виконавчі листи, видані на виконання рішення Приморського районного суду Запорізької області від 25.08.2010 року (справа № 2-1276/10), яким було вирішено звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], нежитлову будівлю по вул. Річній, 7, в м. Приморськ, які належать [PERSON], шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, на виконання не надходили. Виконавче провадження по виконанню в/л № 2-1276/10 про звернення стягнення на комплект мяких меблів, пральну машину «Вірпул інфініті», холодильник «Атлант», які належать [PERSON], шляхом їх продажу покупцю з правом укладення ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу від імені відповідача, державним виконавцем було відкрито 20.07.2011 року. 29.11.2011 року державним виконавцем виконавчий документ було повернуто стягувачеві згідно п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування). Повторно вищезазначений документ на виконання не надходив (а.с.129). У звязку з невиконанням належним чином умов кредитної угоди № 14.11854 від 03.05.2007 року за [PERSON], згідно розрахунку позивача (а.с.4-6), станом на 24.06.2016 року числиться заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 1370273,16 грн., яка складається з: 176097,34 грн. заборгованість за кредитом; 508140,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 686035,22 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Після ухвалення 25.08.2010 року Приморським районним судом Запорізької області рішення про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту банк продовжував нараховувати пню та відсотки за користування кредитом, визначивши борг станом на 24.06.2016 року в розмірі 1370273,16 грн. Звернувшись до суду з даним позовом банк просить стягнути з відповідачки заборгованість за вказаною кредитно угодою в розмірі 684237,94 грн., яка складається з: 176097,34 грн. заборгованість за кредитом; 508140,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Порядок проведення розрахунку заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом відповідачем не оспорюється. Спірним є право банку нараховувати відсотки за користування кредитом та заявляти вимогу про стягнення заборгованості за кредитом та по відсоткам за користування кредитом після постановлення судом рішення про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже відповідно до статей 525, 526, 598, 599, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє права на отримання процентів до дня повернення позики та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України. Зазначена правова позиція викладена\~\~у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст.\~360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів і згідно ч. 2 ст.\~214 ЦПК України\~враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Аналогічна правова позиція викладена\~\~у постанові Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13, яка згідно зі ст.\~360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів і згідно ч. 2 ст.\~214 ЦПК України\~враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Крім того, за правовою позицією Верховного Суду України, висловленою 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір, позивач виконав у повному обсязі свої зобовязання, передбачені цим договором, надав кредит відповідачу, але відповідач покладені на нього зобовязання з повернення кредиту не виконав. Судове рішення про звернення стягнення на майно в погашення заборгованості по кредиту до теперішнього часу не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена. Заборгованість до стягнення за вказаним кредитним договором станом на 24.06.2016 року, яка підтверджена розрахунком позивача, складає 684237 грн. 94 коп., з яких: 176097,34 грн. заборгованість за кредитом; 508140,60 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. З урахуванням наведеного, у відповідачки існує обовязок з погашення заборгованості за кредитом та зі сплати процентів від суми непогашеного кредиту. Отже, не заслуговують на увагу суду, як такі, що не засновані на законі, посилання відповідачки та її представника, наведені у спростування позовних вимог, на безпідставність вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки рішенням суду було звернуто стягнення на майно відповідачки в погашення заборгованості по даному кредиту. Доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності також є безпідставними. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до п. 6.8 кредитної угоди, підписаної позивачем та відповідачем, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цією угодою установлюються сторонами тривалістю 5 років. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором останній платіж за даним кредитним договором відповідачкою здійснено 01.12.2015 року (а.с.6), з позовом до суду банк звернувся 30.06.2016 року (а.с.17), тобто в межах позовної давності. Жодного доказу у спростування наведеного відповідачем та її представником не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 684237 грн. 94 коп. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VІ з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по оплаті судового збору у сумі 10263,57 грн., які підтверджені наданим позивачем платіжним дорученням (а.с.1).

Outcome: approved