Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, далі ПАТ КБПриватБанк звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ПАТ КБПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір від 21 липня 2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 09 лютого 2015 року [PERSON] помер. Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість позичальника по кредитному договору становить 6997 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за кредитом. 15 лютого 2016 року позивачем було отримано відповідь від [PERSON] РДНК в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] є відповідачка по справі [PERSON] 27 липня 2016 року позивачем на адресу відповідачки [PERSON] було направлено лист-претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Вказаний лист-претензія залишилася без задоволення, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідачки по справі заборгованість за кредитним договором в розмірі 6997 грн. 99 коп. та судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.37). Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.47) Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір від 21 липня 2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який складається з заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, що становлять кредитний договір (а.с.9, 10-15). [PERSON] своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір (а.с. 9). Згідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с.14). Відповідно до п. 6.5 та п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку невиконання зобовязань по Договору, на вимогу Банка виконати зобовязання по поверненню Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.8.6) (а.с. 13). При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 21 липня 2008 року укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] заборгованість станом на 31 жовтня 2016 року становить 6997 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за кредитом (а.с.6-8). Вказану заборгованість [PERSON] не погасив, тобто не виконав вимоги кредитного договору. 09 лютого 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.19) 23 січня 2016 року позивачем була направлена претензія кредитора до [PERSON] РДНК щодо надання інформації чи заведена була спадкова справа після смерті [PERSON] та хто її прийняв (а.с.26) [PERSON] РДНК від 05.02.2016 року було повідомлено кредитора про те, що після смерті [PERSON] 09 лютого 2015 року [PERSON] РДНК була заведена спадкова справа №172/2015, заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого [PERSON] (а.с.27) Як убачається із позовних вимог вказаний лист [PERSON] РДНК надійшов до позивача 15 лютого 2016 року. 27 липня 2016 року позивачем на адресу відповідачки було направлено лист-претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором, укладеного із [PERSON] (а.с.28) Вказаний лист-претензія не був виконаний, тобто заборгованість за кредитним договором від 21 липня 2008 року не погашена та не зменшена. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у звязку із смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачка не надала будь-яких заперечень чи пояснень щодо спростування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно заборгованості за кредитним договором. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщині. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Таким чином є законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог. Суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] заборгованість за договором від 21 липня 2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6997 грн. 99 коп., яка складається з заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 31 жовтня 2016 року та яка заявлена позивачем в позовній заяві. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, які позивач зазначає у розмірі 1600 гривень як витрат на сплату судового збору, які підтверджуються квитанціями (а.с.2, 3), суд виходить з того, що згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054, 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 14, 57, 60, 74, 88, 158, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,-

Outcome: approved