Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду 04 березня 2015 року з позовом, вказавши, що 23 вересня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53113466057В (далі - Договір). Згідно умов договору, банк надав позичальнику кредит у розмірі 50\~000,00 грн., на споживчі потреби, зі строком повернення до 23.09.2016 р. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15%. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, однак відповідач порушив свої зобовязання в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за управління кредитом. Станом на 02 липня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить: 51 937 грн. 44 коп., з яких: - сума боргу за кредитом 45 464 грн. 78 коп.; - сума боргу за процентами 3005 грн. 74 коп. - сума боргу за комісійною винагородою 5070 грн. 00 коп. - сума пені, нарахованої у звязку з несвоєчасною сплатою процентів, кредиту та комісійної винагороди в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу 3466 грн. 92 коп. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 51937 грн. 44 коп. та суму судового збору у розмірі 519 грн. 38 коп. В судове засідання сторони не зявилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи була повідомлена відповідно до чинного законодавства, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53113466057В (а.с. 6-12 копія договору з додатком, а.с. 25-27 копія анкети). Згідно п. 1 договору, банк зобовязувався надати [PERSON] як позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а також Правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ БАНК» у сумі 50\~000,00 гривень на строк по 23 вересня 2016 року з щомісячною сплатою проценті за користування кредитом у розмірі 15% річних або в іншому розмірі, передбаченому цим договором. Пунктом 4.2 договору позичальник зобовязувався сплачувати щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту. Пунктом 4.7. сторони погодили, що за наявності прострочення виконання позичальником зобовязань за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків банку, повязаних з неналежним виконанням позичальником умов договору. Відповідно до п. 5.1. договору, у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Якщо позичальник самостійно не сплатив на користь банк пеню, яка передбачена цим пунктом, банк проводить списання пені з рахунків, які відкриті (будуть відкриті) позичальником у банку. Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, що підтверджується меморіальним ордером № 36276 від 23 вересня 2013 року (а.с. 24 копія ордеру). Однак [PERSON] порушила свої зобовязання в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та комісії, станом на 02 липня 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором № R53113466057В від 23 вересня 2013 року становить: 51 937 грн. 44 коп. (а.с. 21-24 розрахунок), з яких: - сума боргу за кредитом 45 464 грн. 78 коп.; - сума боргу за процентами 3005 грн. 74 коп. - сума боргу за комісійною винагородою 5070 грн. 00 коп. - сума пені, нарахованої у звязку з несвоєчасною сплатою процентів, кредиту та комісійної винагороди в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу 3466 грн. 92 коп. 08.08.2014 р. за вих. № 5608/1-2.22 банком відповідачці [PERSON] було направлено лист-вимогу з достроковим погашенням кредитних коштів, яка нею залишена без задоволення (а.с. 28 копія вимоги, а.с. 29 копія повідомлення). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за договором № R53113466057В від 23 вересня 2013 р. у розмірі 51\~937,44 грн. на користь позивача, оскільки відповідач не належним чином виконує свої обовязки, покладенні на неї договором. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ними судовий збір у розмірі 519 грн. 38 коп. (а.с. 1), відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved