Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до умов договору б/н від 20.05.2010 року відповідач отримав кредит в сумі 600,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складають між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача під заявою. Посилаючись на статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач зазначає, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідач зобовязання належним чином не виконував, тому станом на 31.01.2017 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 19027,16 гривень, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту 718,23 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом 13928,13 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2998,55 грн.; відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 882,25 грн.. На підставі ст.1054 ЦК України позивач просить стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідачки на підставі наданих суду доказів. Відповідачка в судове засідання не зявилася подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала частково, просила зменшити розмір неустойки (штрафу), в звязку з тим, що штраф значно перевищує суму грошей, які вона отримала в кредит від банку, просить також врахувати її майновий стан. Також відмовити в частині стягнення штрафу, оскільки позивач застосував два однакових стягнення за одне й теж саме порушення умов договору, що суперечить ст. 61 Конституції України. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Існування договірних зобов`язань між сторонами підтверджується Заявою від 20.05.2010 року, згідно з якою позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6). Відповідно до ст.ст. 526, 527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач умов договору та вимог закону не дотримувався, внаслідок чого згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 31.01.2017 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 19027,16 гривень, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту 718,23 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом 13928,13 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2998,55 грн.; відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) 882,25 грн. (а.с.4-5). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. В якості складової боргу відповідачки позивач вказав заборгованість за пенею та комісією 2998,55 грн., не навівши розрахунку окремо пені і окремо комісії, які за своєю правовою природою не повязані між собою: пеня є засобом забезпечення виконання зобов'язання, а комісія є платою за послугу. Позивач не обґрунтував у позові, на підставі яких норм законодавства або умов кредитного договору між сторонами він нарахував комісію за користування кредитом, не розкрив механізм нарахування її відповідачці в зазначеному у позову розмірі. В частині першій статті 901 ЦК України вказано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивач не зазначив у позові, які його дії носили характер послуг для відповідачки, яким пунктом кредитного договору встановлено розмір, строки та порядок їх оплати, не надав суду розрахунок суми комісії, яка підлягає стягненню з відповідачки. На думку суду, в даному випадку відкриття позичкового рахунку, його ведення, видача кредиту - це не послуги, надані позичальнику, а прямий обов'язок банку, пов'язаний з урахуванням операцій з кредитування відповідно до нормативних актів Національного банку України. Тому суд дійшов висновку, що в частині позовної вимоги про стягнення боргу по комісії за користування кредитом в розмірі 2998,55 грн. слід відмовити. Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Цивільно-правова відповідальність це самостійний вид юридичної відповідальності, який полягає у застосуванні державного примусу до правопорушника шляхом позбавлення особи певних благ чи покладення обов'язків майнового характеру. До правопорушника застосовуються санкції майнового характеру, які спрямовані на відновлення порушених прав та полягають у відшкодуванні збитків, стягненні неустойки чи пені. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. У наданому розрахунку позивач зазначив, що згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, з відповідача необхідно стягнути заборгованість по судовим штрафам 1382,25 грн., що складається з 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 882,25 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Що стосується стягнення пені, то позивач не надав суду розрахунок суми пені, яка підлягає стягненню з відповідачки. Крім того, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд бере до уваги, що розмір нарахованих штрафів значно перевищує розмір боргу за тілом кредиту, відповідачка ніде не працює, фактично утримує шістьох неповнолітніх дітей 2000, 2004, 2007, 2010, 2013, 2016 років народження та одного неповнолітнього онука, [INFO], сироту, без чоловіка. Родина проживає у скрутних матеріальних умовах. 13.12.2017 року у відповідачки померла її старша донька. Відповідачка отримує державну соціальну допомогу як малозабезпечена родина у розмірі 7779,20 грн. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-КИ № 779842 від 13.12.2017 року, довідками Миколаївської сільської ради № 3904 від 14.12.2017 року, № 3902 від 14.12.2017 року, № 3903 від 14.12.2017 року, № 419 від 30.01.2018 року, копією трудової книжки відповідачки серії БТ ІІ№ 4778465, актом обстеження матеріально-побутових умов від 18.01.2018 року, актом перевірки факту проживання чоловіка відповідачки від 30.01.2018 року, довідкою управління соціального захисту населення Петропавлівської РДА № 180 від 30.01.2018 року. Враховуючи, що позивач не визначився з розміром пені, не надав її розрахунку, не вказав у позові, в якому розмірі просить її стягнути з відповідачки, в цій частині позовних вимог теж слід відмовити. Однак, суд вважає за необхідне відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України частково задовольнити позов в частині стягнення з відповідачки штрафів і задовольнити позов в цій частині в розмірі 300 грн., що складається з 100,00 грн. - штраф (фіксована частина), 200 грн. - штраф (процентна складова). На підставі аналізу належних і допустимих доказів у їх сукупності та норм матеріального права, які регулюють правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 14946 (чотирнадцять тисяч девятсот сорок шість) гривень 36 коп., яка складається з наступного: 718,23 грн. заборгованість за кредитом; 13928,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом: 100,00 грн. - штраф (фіксована частина), 200 грн. - штраф (процентна складова), в іншій частині позовних вимог позивачу відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України відповідачка повинна відшкодувати на користь позивача підтверджені платіжним дорученням № PROM5B8РРR від 25.10.2017 року судові витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 1256,84 грн., решту сплаченого судового збору в розмірі 343,16 грн. слід залишити на позивачеві. На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: partial