Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «УКРГАЗБАНК» (далі за текстом АБ «УКРГАЗБАНК»), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (далі за текстом - ВАТ АБ «Укргазбанк»), звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 6642,74 доларів США та 3359,61 грн., а також судовий збір в розмірі 2334,72 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 26.06.2008р. був укладений кредитний договір № 240-08/П-09, відповідно до якого ВАТ АБ «Укргазбанк» надав [PERSON] кредит у сумі 14726,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних з кінцевим терміном повернення 25.06.2020р. ВАТ АБ «Укргазбанк» свої зобовязання виконав повністю та надав обумовлену суму кредиту, а відповідачка [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 06.11.2015р. за кредитним договором у неї виникла заборгованість перед позивачем на вищевказану суму. Також, позивач посилається на те, що в порядку забезпечення виконання зобовязань наданий відповідачці [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON], що підтверджується договором поруки б/н, відповідно до якого [PERSON] зобовязався відповідати по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного договору. Заборгованість по кредитному договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялися належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, які повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідачі не зявилися до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідачі за зазначеною адресою відсутні, а також «за зазначеною адресою не проживає», щосвідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачам належним чином. Крім того, на 25.05.2016р. 08 год. 00 хв. відповідачка [PERSON] отримала судову повістку, однак до суду не зявлялася, клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала, про причини неявки також не повідомляла. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] (а.с. 22-24, 25) 26 червня 2008 року був укладений кредитний договір № 240-08/П-09 на підставі якого ВАТ АБ «Укргазбанк» передав кредит відповідачці [PERSON] в розмірі 14726,00 доларів СШАзі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних з кінцевим терміном повернення 25.06.2020р. (а.с. 7-13). Згідно п. 5.3. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідачка [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 06.11.2015р. з урахуванням заборгованості по кредиту, відсоткам, пені склала загальну суму 6642,74 долари США та 3359,61 грн. (а.с. 26-31). Згідно претензії про повернення заборгованості по кредиту № 510013/05/0210/20 від 10.02.2015р., [PERSON] повідомлялася про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 16-17, 18). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти,\~а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.\~\~ Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що банком був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконала та не здійснювала повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою [PERSON], у звязку з чим нею не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. У зв'язку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України [PERSON] має право вимагати дострокове повернення частини кредиту, яка залишалася, та сплатити відсотків, належних йому. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки б/н від 26.06.2008р., що укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк», з однієї сторони, та [PERSON] (а.с. 19-21) (далі за текстом Поручитель), з іншої, сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед ВАТ АБ «Укргазбанк» відповідати по борговим зобов'язанням боржниці [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 240-08/П-09 від 26.06.2008р., а саме: повернути кредит в розмірі 14726,00 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірі 13,8 % річних, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови зазначеного договору в повному обсязі (а.с. 14-15). Згідно претензії про повернення заборгованості по кредиту № 510013/05/0210/20 від 10.02.2015р., відповідач [PERSON] повідомлявся про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 16-17). Відповідач [PERSON] не спростував зміст зазначеного договору поруки, у зв'язку з чим не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідач [PERSON] має солідарно нести відповідальність разом з [PERSON] за порушення останньою своїх обов'язків по поверненню кредиту та по сплаті відсотків за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним Кредитним договором. Згідно з розрахунком, наданими позивачем, правильність якого перевірена судом, заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 240-08/П-09 від 26.06.2008р. станом на 06.11.2015р. складає загальну суму 6642,74 долари США та 3359,61 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом строкова 5727,12 доларів США; заборгованість по кредиту прострочена 822,87 доларів США; заборгованість по процентах поточна 92,75 долари США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 3125,96 грн.: пеня за несвоєчасну сплату процентів 233,65 грн. (а.с. 26-31). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачами не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Суд зазначає, що відповідачі мали можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність нарахування заборгованості на стадії судового розгляду справи, однак заперечень проти суми позову відповідачі не надали. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову давало суду право обмежитися доказами, наданими до суду позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом не встановлено, що відповідачі не виконали зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідачі мають сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 6642,74 долари США (що за курсом НБУ станом на 06.11.2015р. складає 152288,35 грн.) та 3359,61 грн. Суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, виходячи з цієї норми нею не передбачений солідарний порядок стягнення судових витрат стороні на користь якої ухвалено рішення, тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду в рівних частинах з кожного. На підставі ст. ст. 192, 257, 258, 264, 524, 525, 526, 527, 530, 533, 546, 549, 550, 553, 554, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р.,

Outcome: partial