Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.07.2012 року між Банком та [PERSON] (Позичальник) був укладений договір про іпотечний кредит № 36-088 на суму 155 000 грн на придбання квартири № 12 у м. Шостка по вул. Депутатській, 2. Позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти до 05 липня 2022 року і сплатити 18% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань з відповідачем було укладено іпотечний договір, за умовами якого вона передала придбану за кредитні кошти квартиру в іпотеку Банку. Однак, взятих на себе зобов'язань з вчасного повернення кредитних коштів Позичальник не виконує, в зв'язку з чим Банк був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Апеляційного Сумської області від 02.08.2016 року було задоволено позов Банку та постановлено в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит у сумі 134 963 грн 09 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 05 липня 2012 року № 1384, укладеним з [PERSON] Однак на даний час рішення суду не виконується, оскільки виконавче провадження зупинено 23.09.2016р. Таким чином, станом на 21.03.2017 року утворилась заборгованість у сумі 128 934 грн 76 коп. Згодом позивач вимоги збільшив та просив стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за договором про іпотечний кредит № 36-088 від 05.07.2012, яка станом на 05.04.2017 року складає 129 064 грн 45 коп, в тому числі 110 209,03 грн заборгованість за кредитом, 3 706,53 грн. заборгованість за відсотками, 8 746,85 грн пеня за простроченим кредитом та відсотками, 4 943,99 грн. - сума заборгованості інфляційних втрат, 1 458,05 грн 3 % річних від прострочених сум заборгованості; та судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві; проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про день, час і місце розгляду справи була неодноразово повідомлена належним чином, але в судове засідання жодного разу не зявилась, про причину своєї неявки суд не повідомила, клопотань, заяв про розгляд справи у її відсутності не надавала. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 13.06.2017 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч.1 ст. 224 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду й такої ж якості. За кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення §1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно із ч.ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права й виконати обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Судом встановлено, що 05 липня 2012 року між Банком та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 36-088, за умовами якого Позичальнику надано у кредит 155 000 грн зі сплатою 18% річних з терміном повернення не пізніше 05 липня 2022 року на придбання квартири № 12 у м. Шостка по вул. Депутатській, 2 за договором купівлі-продажу від 04 липня 2012 року ( а.с. 6-15). У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 05 липня 2012 року Банк уклав з [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передана придбана відповідачкою за кредитні кошти зазначена вище квартира. (а.с. 16-23). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1.5 договору позичальник зобовязувалась сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1 292 грн та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом. Позичальник ознайомилася із видом, предметом та вартістю супутніх послуг, які надаються банком, погодилася із графіком погашення кредиту, сукупною вартістю кредиту та реальною процентною ставкою на момент укладення кредитного договору, що підтверджується підписами [PERSON] на договорі. Відповідно до п. 5.1-5.2 договору про іпотечний кредит за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України. За порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки взятих на себе зобов'язань позичальниця належним чином не виконувала, Банк звернувся з письмовою вимогою про сплату боргу протягом 30 днів (вих. № 05-01/482 від 19 лютого 2015 року), яка задоволена Позичальником не була. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість, а тому банк скористався наданим йому правом вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів з урахуванням положень п. 3.4 договору про іпотечний кредит. Так, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02 серпня 2016 року було задоволено позов Банку до [PERSON] та ухвалено в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 36-088 від 05 липня 2012 року у сумі 134 963 грн 09 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 05 липня 2012 року № 1384, укладеним з [PERSON], а саме: трикімнатну квартиру № 12, яка знаходиться за адресою:Сумська область м. Шостка, вул. Депутатська, буд. 2, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. (а.с. 33-36) Однак, виконання вказаного рішення зупинено на підставі ухвали ВССУ від 08.09.2016 до закінчення розгляду касаційної скарги, що підтверджується постановою про зупинення виконавчого провадження від 21.09.2016 ВП № 51997737. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Вказана правова позиція висловлена ВСУ у справі № 6-1080цс15 (постанова від 03.02.2016). З наведеного вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає задоволенню вимог кредитора про стягнення заборгованості з боржника. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Банку існуючої станом на 05.04.2017р. заборгованості за договором про іпотечний кредит в загальному розмірі 129 064 грн 45 коп, з яких 110 209,03 грн заборгованості за кредитом, 3 706,53 грн. заборгованості за відсотками, 4 943,99 грн. пені за прострочення кредиту та відсотків, 4 943,99 грн інфляційних витрат та 1 458,05 грн 3% річних від простроченої суми. Доказів спростовуючих наявність вказаної заборгованості відповідачем надано суду не було. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору, що становить 1 936 грн 02 коп. (а.с.1) На підставі викладеного,

Outcome: approved