Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], про виселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (третя особа) 07.09.2006 року укладено кредитний договір № MKH0GA00000170. Відповідно до п.1.1. кредитного договору Банк зобовязався надати кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 4533,00 Євро строком до 06.09.2010 року, а [PERSON] зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 07.09.2006 року укладено договір іпотеки № MKH0GA00000170, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 66,50 кв.м., житловою площею 38,50 кв.м., який розташований за адресою Мукачівський район, с.Бистриця, вул. Латорична, буд. 15. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобовязання не виконав, в звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 25.04.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок. Оскільки у встановлений строк після отримання письмової вимоги добровільно звільнити житловий будинок відповідач та усі мешканці будинку не виконали, позивач звернувся в суд з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена. Третя особа [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначила, що проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в повному обсязі. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № MKH0GA00000170 від 07.09.2006 року, третя особа [PERSON] отримала кредит готівкою через касу на строк з 07.09.2006 року по 06.09.2010 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 4533,00 Євро. Відповідно до даного кредитного договору відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у строк та в порядку, передбаченому кредитним договором. Позивач свої зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, тобто видав третій особі [PERSON] кредит у сумі 4533,00 Євро. В забезпечення виконання зобовязань за даним договором 08.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого надано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 66,50 кв.м., житловою площею 38,50 кв.м., який розташований за адресою Мукачівський район, с.Бистриця, вул. Латорична, буд. 15. Оскільки позичальником не виконувалися умови договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2012 року позовні вимоги задоволено частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, в частині вимог щодо виселення відмовлено. В подальшому додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2012 року доповнено заочне рішення від 25.04.2012 року та надано ПАТ КБ «ПриватБанк» звернути стягнення на будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриваБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Повідомленням від 16.05.2014 року № 30.1.0.0/2-890 відповідача та третю особу повідомлено щодо добровільного звільнення житлового будинку. Дане повідомлення отримано адресатами 30.05.2014 року, що підтверджується копіями повідомленням про вручення поштового відправлення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 Закону, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (житлового приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки і тому разі, коли іпотечне житло було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Оскільки х матеріалів справи вбачається, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла, а тому дана вимога банку задоволенню не підлягає. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові № 6-39цс15 від 18.03.2015 року, що є обовязковою для всіх судів України ( ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України). Відповідно до договору іпотеки від 08.09.2006 року, майно належить іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бистрицької сільської ради Мукачівського району від 04.04.2006 року на підставі рішення сесії Бистрицької сільської ради Мукачівського району від 14.03.2006 року за № 24. З врахуванням всіх доказів, суд приходить до висновку, що цей будинок, який є предметом іпотеки, не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а тому відсутні правові підстави передбачені ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.2,3 ст.109 ЖК Української РСР для виселення відповідача із зазначеного будинку без надання йому іншого постійного житла, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed