Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк», Банк, Кредитор) звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитом. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.06.2013 року (далі Договір) відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком, договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання\~ виконав в повному обсязі, надав обумовлений кредит. В порушення умов договору відповідач не виконував належним чином зобовязання, за ним рахується заборгованість 19269,35 грн., яка визначена станом на 31.01.2017 року та складається з: 290,40 грн. заборгованості за кредитом; 13885,17 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штрафу фіксованої частини і 893,78 грн. штрафу процентної складової, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Позивач просить стягнути дану заборгованість, а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання без поважної причини не з'явився, хоча про дату, час, та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. 31.05.2017р. через канцелярію суду гр.[PERSON] надав заяву про застосування строків позовної давності. Тим самим днем відповідач подав до суду свої заперечення на позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до яких частково не визнає позовні вимоги, вважає їх у відповідній частині безпідставними та протизаконними, таким чином проти наявності боргу за основним кредитом не заперечує, фактично не згоден з нарахованими відсотками, оскільки вважає, що їх занадто багато було нараховано позивачем. На думку відповідача кредитний правочин є нікчемним в частині посилання позивачем на «Умови та правила надання банківських послуг» і «Правила користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010р., тому що у анкеті-заяві встановлено лише кредитний ліміт, відсоткова ставка, пеня та штрафні санкції, будь-яких інших домовленостей сторін щодо додаткових кредитних тонкощів немає. Також не був згоден з пенею та штрафами посилаючись на те, що м.Добропілля відноситься до населених пунктів де проводиться АТО, тому відповідно до Законів України нарахування позивачем такого стягнення з 14.04.2014р є неправомірним. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 03.06.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо змін кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Як встановлено із наданих документів, в порушення умов договору відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобовязання, за ним рахується заборгованість 19269,35 грн., яка визначена станом на 31.01.2017 року та складається з: 290,40 грн. заборгованості за кредитом; 13885,17 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. штрафу фіксованої частини і 893,78 грн. штрафу процентної складової, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)(ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зі сплати неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). У своєму запереченні відповідач [PERSON] зазначив, що проти наявності боргу за основним кредитом не заперечує, тобто визнає суму заборгованості за тілом кредиту та не відмовляється від факту отримання кредитних коштів. Щодо посилання відповідача на великий розмір процентної ставки та на те, що кредитний правочин є нікчемним у звязку з тим, що у анкеті-заяві встановлено лише кредитний ліміт, відсоткова ставка, пеня та штрафні санкції, будь-яких інших домовленостей сторін щодо додаткових кредитних тонкощів немає. Суд зазначає, що відповідача ніхто не примушував підписувати анкету-заяву (а.с. 8), своїм підписом у якій він погодився з тим, що заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифів складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом погодився з тим, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 за використання кредиту та овердрафту банк нараховує відсотки в розмірі, які встановлені тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно п.2.1.1.12.6.3 кредитного договору, відсотки за користування кредитом та/або овердрафту нараховуються в день сплати, що передбачено п.1.1.1.12.4 та п.2.1.1.12.5, при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично витрачені кошти з карткового рахунку по день коли кредит та/або овердрафт стають простроченими. Посилання гр.[PERSON] на надмірно нараховані відсотки та нікчемність правочину є методом самозахисту відповідача та оцінюються судом критично, оскільки відповідач своїм підписом погодився на умови банку та погодився з тим, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення. Також відповідач не надав жодного доказу на неправомірне нарахування відсотків, тому у суду відсутні підстави для сумніву суми нарахованих відсотків відповідно до наданого банком розрахунку (а.с.5,6). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1.1.7.31 кредитного договору, строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років. Тому суд не погоджується із вказаними у запереченні відповідача доводами, про те, що позивач пропустив строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України, оскільки позивач здійснив останній платіж 25.07.2014р., а позивач звернуся до суду 19.04.2017р. про стягнення суми боргу яка виникла станом 31.01.2017р., тобто на момент звернення до суду позивачем строк позовної давності не сплинув. Щодо стягнення пені та штрафів за несвоєчасність виконання зобов'язань за Договором суд зазначає, що згідно із ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, Донецька область, м. Білицьке, віднесено до вказаного переліку. Останнє відоме місце реєстрації відповідача, згідно довідки Білицької міської ради від №368 від 03.04.2017р. це Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Паркова(Радянська) 34/18, тому відносно нього необхідно застосовувати норми вищезазначеного закону. Таким чином, суд вивчивши наданий позивачем розрахунок заборгованості приходить до переконання про скасування з 14.04.2014р. стягнення з відповідача штрафів в розмірі 500,00 грн. та 893,78 грн., а також частково заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3700,00 грн., стягнувши 500,00 грн. пені та комісії, яка виникла до 14.04.2014р. відповідно до розрахунку. Зважаючи на викладене, розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає задоволенню в даному випадку становить 14675,57 грн., з яких: 290,40 грн. заборгованості за кредитом; 13885,17 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, яка виникла до 14.04.2014р. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги\~частково, в решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також розяснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218,56 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (76,16%). Решту частину судового збору в сумі 381,44 гривень слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1054ЦК України,

Outcome: partial