Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому прохає стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 13885,89 доларів США, що за курсом НБУ складає 309\~377,63 грн. В обґрунтування позову зазначає, що за кредитним договором від 09.11.2007 року відповідачу надано кредит в розмірі 16\~000 доларів США. Станом на 23.10.2015 року відповідач не виконує свої зобовязання щодо погашення кредиту, у звязку з чим виникла заборгованість, яка складається з 12814,85 доларів США заборгованості за кредитом, 1052 долара США заборгованості по процентам за користування кредитом та 19,04 доларів США пені. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому прохає визнати недійсним договір від 09.11.2007 року мотивуючи тим, що за договором споживчого кредиту кредитодавець не повідомив його у письмовій формі про всі істотні умови кредитування; кредитний договір не містить графіка платежів; кошти в погашення кредиту зараховувалися не на рахунок, передбачений договором, а на інший рахунок; умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків спрямованих на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним; страховий платіж у сумі 1943 долара США готівкою через касу не видавався. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав викладені в позовній заяві вимоги та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити у звязку з безпідставністю та пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідач за первісним позовом та його представник проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що платіжні документи, надані банком на підтвердження видачі кредитних коштів містять неточності щодо номера та дати договору; банком не відкривався передбачений умовами договору рахунок № 29090058727604 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за договором; у тексті додаткової угоди від 29.09.2010 р. відсутнє зазначення валюти, у якій повинен здійснюватися щомісячний платіж у сумі 271,73 , тому позичальник має право погашати його в гривні; додаткова угода від 12 березня 2012 року взагалі не містить вказівки щодо розміру щомісячного платежу. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № PLQ0GL0000000065, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. на термін до 09.11.2027 р. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором , відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно позовної заяви відповідач порушив умови договору і станом на 23.10.2015 року має заборгованість на загальну суму 13885,89 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 12814,85 доларів США; заборгованості по процентах за користування кредитом 1052,00 долари США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 19,04 доларів США. Відповідно до пояснень у судовому засіданні відповідача за зустрічним позовом, він не заперечує факт отримання готівки в сумі 16000 доларів США, однак, заперечує розмір заборгованості, яка рахується за ним в ході погашення кредиту. У частині заперечень відповідача за первісним позовом щодо розміру заборгованості судом враховується, що згідно наданого ним розрахунку підтверджується внесення на рахунок банку 17848,74 доларів США та зазначені платежі збігаються за датами та сумами з наданою банком випискою по рахунку відповідача. Окрім того, відповідачем за первісним позовом не оспорюється факт підписання заяви на видачу готівки №1 від 12.11.2007 року на суму 16\~000 доларів США. У судовому засідані відповідач пояснив, що інших кредитних договорів з банком не укладав. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому протягом восьми років виконував його умови, що може свідчити про те, що він їх розумів, з ними погоджувався і не вважав свої права при укладанні договору, порушеними. До аналогічного висновку суд дійшов в частині доводів позивача за зустрічним позовом щодо визначення суми щомісячного платежу в гривні, так як протягом тривалого часу він здійснював погашення кредиту саме в доларах США та спору з цього приводу не виникало. З доводами позивача за зустрічним позовом про те, що\~\~договір не містить додатку з графіком погашення кредиту суд не погоджується, оскільки п.1.2 кредитного договору передбачено, що кредит сплачується з 05 по 12 число кожного місяця у розмірі 182,14 доларів США. Графік погашення кредиту складається у тому випадку, коли кожного місяця сплачується різна сума. У частині не отримання відповідачем за первісним позовом суми страхового платежу в розмірі 1943 долара США судом враховується, що зазначені кошти не входять до складу заборгованості, яку прохає стягнути банк та не можуть впливати на її розмір. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р. встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд прийшов до висновку про не доведеність зустрічної позовної заяви, тому в зустрічному позові слід відмовити саме з цієї підстави.

Outcome: approved