Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ««ПРИВАТБАНК» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції в якому просить зобовязати ВДВС Івано-франківського МУЮ зняти всі наявні арешти накладені на майно, а саме: транспортний засіб ГАЗ, модель: 322132-224, рік випуску:2003, тип ТЗ:№ кузова/шасі:32210030015223, реєстраційний номер: 161-54 ІВ, що належить на праві власності [PERSON], ІПН [NUMBER], зареєстрованої в [INFO] в/53. В судове засідання представник Позивача не зявився, та подав до суду заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. 04 квітня 2016 року представником Позивача подано до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами, які повернулися за закінченням терміну зберігання. Третя особа, Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, в судове засідання не зявилась, явку уповноваженого представника не забезпечила. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного договору №IFU0А000011009 від 05.06.2003 року Відповідач [PERSON] 05.06.2003 року отримала кредит в розмірі 31968,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.05.2006 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Позивач і Відповідач 05.06.2003 року уклали договір застави рухового майна -договір застави, відповідно до якого Відповідач надав в заставу автомобіль ГАЗ, модель322132-224, рік випуску:2003, тип ТЗ:№ кузова/шасі:32210030015223, реєстраційний номер: 161-54 ІВ, що належить на праві власності [PERSON]. З карти арешту АТМ від 18.01.2014 року вбачається, що ВДВС Івано-франківського МУЮ накладено арешт на вказаний автомобіль. 08.04.2014 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК як заставодержатель звернувся до ВДВС Івано-франківського МУЮ із клопотанням щодо звільнення майна з-під арешту. 02.12.2013 року Івано-Франківським міським судом по справі №0907/16248/2012 винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави, яким позов ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до [PERSON] задоволено повністю в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFU0А000011009 від 05.06.2003 року в сумі 182072 грн. 74 коп. звернути стягнення на предмет застави автомобіль ГАЗ, модель322132-224, рік випуску:2003, тип ТЗ:№ кузова/шасі:32210030015223, реєстраційний номер: 161-54 ІВ, що належить на праві власності [PERSON] з правом його продажу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ ПРИВАТБАНК всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Позовні вимоги мотивовано тим, що накладення арешту на заставне майно порушує законні права та інтереси ПАТ КБ ПРИВАТБАНКУ, як кредитора, заставодержателя та унеможливлює виконання рішення суду загальної юрисдикції, за яким надано право кредитору, заставодержателю самостійно здійснювати реалізацію предмету застави з наданням усім необхідних для цього повноважень. Згідно з інструкції Про проведення виконавих дій №74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 ЗУ Про виконавче провадження, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: -виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, -коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 ЗУ Про заставу право застави виникає з моменту укладення договору застави. Згідно ст. 14 ЗУ Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставне майно має ПАТ КБ ПРИВАТБАНК. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень пріоритет зареєстрований обтяжень визначається у чнрговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. За приписами ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За змістом ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Отже, ПАТ КБ ПРИВАТБАНК належить право вищого пріоритету задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. Відповідно до частин 1 та 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. В даному випадку право застави у ПАТ КБ ПРИВАТБАНК виникло 05.06.2003 року, а відповідно до картки арешту АТМ від 18.01.2014 року вбачається, що ВДВС Івано-франківського МУЮ накладено арешт на вищезазначений автмобіль 20.05.2005 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved