Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації - про звернення стягнення та виселення. Позивач мотивував свої вимоги тим, що 22.12.2006 року між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №КІМ0GА0000039П відповідно до умов якого, [PERSON] отримав кредит у розмірі 35000 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом 9% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 22.12.2010 року. Зазначив, що свої зобов'язання за кредитним договором банком виконані у повному обсязі. В свою чергу відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 01. 04. 2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 56192,31 Євро. 22.12.2006 року між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки нерухомого майна - однокімнатної квартири загальною площею 28,90 кв.м., житловою площею 12,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки, а відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором виконує не належним чином, в зв'язку з чим за кредитним договором наявна значна заборгованість, позивач з урахуванням уточнень просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КІМ0GА0000039П від 22.12.2006 року в розмірі 56192,31 євро, що за курсом НБУ відповідно до службового розпорядження від 01.04.2013 року становить 574847,33 грн.: звернути стягнення на квартиру загальною площею 28,90 кв.м., житловою площею 12,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №КІМ0GА0000039П від 22.12.2006 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON], [PERSON] з квартири (предмет іпотеки), що розташована за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Представник позивача в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача-2 [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем не було проведено експертну оцінку вартості предмету іпотеки та не було надано її суду для визначення початкової ціни квартири для її подальшої реалізації, що на думу представника відповідача-2 суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону «Про іпотеку». Окрім того, представник відповідча-2 в своїх запереченнях посилався на те, що договор іпотеки від 22 грудня 2006 року не проходив державну реєстрацію іпотеки відповідно до закону, а тому обов'язки іпотекодавця (майнового поручителя) відповідача-2 [PERSON]. не виникли. Також представник відповідач-2 зазначав, що спірна квартира, яка передана в іпотеку є єдиним житлом відповідача-2 [PERSON]., а матеріали справи не містять даних, які б підтвердили наявність іншого житла у відповідачів, а тому оскільки предмет іпотеки не був придбаний за рахунок кредиту (позики) банку, то при зверненні до суду з позовом про виселення позивач мав вирішити питання про надання відповідачам іншого постійного жилого приміщення, що позивач, в свою чергу не виконав. В зв'язку із зазначеним представник відповідача-2 вважаючи вимоги позивача не обгрунтовними та не доведеними, просив відмовити в задоволенні позову. Треті особи: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ КБ «ПриватБанк». Вбачається, що 22.12.2006 року між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №КІМ0GА0000039П, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 35000 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом 9% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 22.12.2010 року. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з умовами вищевказаного кредитного договору, [PERSON] зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит в установлені договором строки. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконані у повному обсязі. В свою чергу відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором №КІМ0GА0000039П від 22.12.2006 року, заборгованість [PERSON] станом на 01.04.2013 року складає 56192,31 євро, з яких: 21677,39 євро - заборгованість за кредитом; 11466,64 євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1890,00 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 21158,28 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Крім того, встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, 22.12.2006 року між ВАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки нерухомого майна - однокімнатної квартири загальною площею 28,90 кв.м., житловою площею 12,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюється законом. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у разі: передання застоводавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; порушення заставодавцем правил про зміну предмета застави; витрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил розпорядження предметом застави; в інших випадках, встановлених договором. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержателя вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконанні. Згідно статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, аналізуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 28,90 кв.м., житловою площею 12,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Що стосується позовної вимоги про виселення відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іптекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Встановлено, що у [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] Також, встановлено, що на виконання вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» позивачем направлялась вимога іпотекодержателя на адресу відповідачів про виселення. Таким чином, суд приходить до висновку, що проживання осіб у квартирі на яку звертається стягнення, буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки, а тому вважає за доцільне виселити відповідачів з квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а заперечення представника відповілача-2 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підтверджені належними та допустимим доказами, в зв'язку з чим суд не приймає їх до уваги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 3433,60 грн. та на користь держави 7,40 грн.

Outcome: approved