Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.08.2004 року [PERSON] 20.08.2004 року отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно із ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання не допускається. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов'язання порушив, в зв'язку з чим має заборгованість перед банком. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також відповідь на відзив та письмові пояснення. Відповідач та його представник позов не визнали у повному обсязі, подали відзив на позов та заяву про застосування позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору №б/н від 20.08.2004 року [PERSON] 20.08.2004 року отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно із ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання не допускається. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 19.12.2013 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області по справі №126/4105/13-ц було відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.08.2004 року, в зв'язку з пропущенням строків позовної давності. Це рішення позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили 31.12.2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.ст. 257,261 ЦК України передбачено застосування позовної давності тривалістю в три роки. Як встановлено рішенням Бершадського районного суду Вінницької області по справі №126/4105/13-ц від 19.12.2013 року строк повернення кредиту закінчився ще 20.08.2005 року. Строк дії картки минув у серпні 2006 року. Таким чином станом на серпень 2005 року позивач знав про наявність боргу за кредитним договором та звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом в жовтні 2013 р., тобто через вісім років. Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2018 р. закрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення непогашеного кредиту у розмірі 15716,79 грн., несплачених відсотків за користування коштами 38482,36 грн. та штрафів 500 грн. та 2709,96 грн. Що стосується частини позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 50670,94 грн. та штрафу 2533,54 грн. то суд відмовляє в їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи. У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку. Зважаючи на те, що станом на час вирішення справи Бершадським районним судом Вінницької області (рішення суду від 19.12.2013 р.) спливла позовна давність за позовним вимогами про стягнення тіла кредиту, несплачених відсотках за користування кредитними коштами та штрафами (фіксована частина і процентна складова), і саме у зв»язку з пропуском строку позовної давності суд відмовив у позові, а в позовній заяві, яка наразі розглядається судом різниця полягає лише у розмірі відсотків та процентній складовій штрафу, тому що минуло 5 років, суд також відмовляє в позові у зв»язку з перебігом строку позовної давності. Суд зазначає про те, що оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилось, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 р. по справі №14-10цс18, постанові Верховного Суду від 22.08.2018 р. по справі №274/7990/13-ц. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed