Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 21 березня 2008 року між ПАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Ідея Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №Г15.101.70949, згідно з умовами якого банк надав їй кредит у сумі 8250,00 грн. зі сплатою 18,65% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Про заміну кредитора у зобов'язанні відповідачку було письмово повідомлено. Протягом строку дії кредитного договору боржник систематично порушувала терміни сплати кредиту і процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим їй було надіслано листи-повідомлення з вимогою повернення боргу, які боржник залишила без відповіді і задоволення, заперечень на вимоги позивача не надала. Останній платіж нею здійснено 15 листопада 2011 року. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого у неї станом на 10 грудня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 29995,33 грн., з яких: 6756,59 грн. - прострочений борг; 11660,11 грн. - прострочені проценти; 2970,00 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 7799,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення платежів; 640,00 грн. - віндикаційні витрати, яка у добровільному порядку не погашена, а тому позивач просить стягнути таку у судовому порядку. У судове засідання представник позивача Семенюк С.Я. не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає частково, зокрема щодо простроченого боргу, решту позову згідно ст. 267 ЦК України не визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «АКБ»Прикарпаття» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Ідея Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №Г15.101.70949, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 8250,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж у сумі 247,50 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,65 % річних від залишкової суми кредиту та платою за кредитне обслуговування в розмірі 0,80% щомісячно від початкової суми кредиту, строком на 18 місяців. Згідно п. 1.1. вказаного кредитного договору, позичальник зобов'язалася одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно з умовами цього Договору та Додатками № 1 та № 2 від 21 березня 2008 року до даного Договору, який становить його невід'ємну частину (а. с. 8 - 9). Також встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання, а саме не проводила щомісячні платежі для погашення заборгованості і станом на 10 грудня 2013 року заборгованість складає 29995,33 грн., з яких: 6756,59 грн. - прострочений борг; 11660,11 грн. - прострочені проценти; 2970,00 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту; 7799,81 грн. - пеня за несвоєчасне погашення платежів; 640,00 грн. - віндикаційні витрати (а. с. 3). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 2.1. кредитного договору № Г15.101.70949 від 21 березня 2008 року позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 18 щомісячних внесках до 21 дня/числа кожного місяця, при чому перші 17 внески/внесків у рівній сумі 594,96 грн., а останній внесок 596,82 грн. У відповідності до п. п. 2.4., 2.5 даного кредитного договору у разі порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за даним договором. При цьому позичальник зобов'язаний на вимогу банку сплатити зазначені витрати: в разі прострочення позичальника від 30 до 60 днів - за дії банку, здійснені в межах зазначеного періоду прострочки; в разі прострочення позичальника понад 60 днів - за дії банку, здійснені починаючи з першого дня прострочки. Банк має право стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню), що нараховується за кожен день прострочки на прострочену суму кредиту в розмірі: 0,5 % від простроченої суми кредиту. Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки [PERSON] простроченого боргу в розмірі 6756,59 грн. підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] прострочених процентів, строкових процентів, простроченої плати за обслуговування кредиту, пені за несвоєчасне погашення платежів та віндикаційних витрат, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 267 ч. 3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки строк виконання основного зобов'язання настав 21 вересня 2009 року, а позивач правом пред'явлення вимоги про стягнення прострочених процентів, строкових процентів, простроченої плати за обслуговування кредиту, пені за несвоєчасне погашення платежів та віндикаційних витрат скористався лише 13 січня 2014 року, пред'явивши даний позов до суду, внаслідок чого пропустив трирічний строк пред'явлення вимоги про стягнення прострочених процентів, строкових процентів, простроченої плати за обслуговування кредиту та віндикаційних витрат, передбачений ст. 257 ЦК України, та річний строк пред'явлення вимоги про стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, доказів здійснення відповідачкою останнього платежу 15 листопада 2011 року не надав, а такою до винесення рішення зроблено заяву про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у позові, тому позов у цій частині до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред'явленні позову була заявлена позовна вимога на загальну суму 29995,33 грн. та сплачено 299 грн. 95 коп. судового збору. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення в розмірі 6756,59 грн., що становить 22,52 % від заявлених позовних вимог, тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача 67 грн. 54 коп. судового збору (299,95Ч22,52% = 67,54).

Outcome: partial