Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулось до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача суму боргу за спожиту електричну енергію у сумі 11 716, 31 грн., а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1\~600, 00 грн. В обґрунтування позову зазначається, що Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» на підставі укладеного 26.04.2013 року Договору про користування електричною енергією № 552508182 (далі за текстом - Договір) зобовязалось постачати електричну енергію відповідачу [PERSON], що мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фонтанна, буд. 37, а відповідач, зобовязалась оплачувати вартість отриманої електричної енергії за обумовленими тарифами у терміни, передбачені Договором. Відповідно до знятих показань приладу обліку за період з 29.07.2016 року по 30.09.2017 року відповідачем було спожито 8526 кВт.год. У звязку з несплатою виставлених рахунків у відповідача за вказаний період виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 11 716 грн. 31 коп., яка станом на момент подання даного позову не сплачена. В підготовче судове засідання представник позивача не зявилась, надала заяву за змістом якої просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не зявилась, надала суду заяву за змістом якої просила розглядати справу без її участі, проти заявлених позовних вимог не заперечує, позов визнає. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що відповідач, яка мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фонтанна, буд. 37, користується електроенергією і є її споживачем на підставі Договору № 552508182 про користування електричною енергією від 26.04.2013 року (надалі по тексту - Договір) (а.с.4-5). Згідно з пунктом 9.1 Договору споживач електричної енергії зобов'язується дотримуватись вимог нормативно-технічних документів, цього Договору та Правил користування електричною енергією для населення. Відповідно до пунктів 9.5 та 9.6 Договору споживач електричної енергії зобов'язується своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до пункту 14 цього Договору. Вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Енергопостачальника в уповноваженому банку. Згідно з пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року (надалі по тексту - Правила) розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Відповідно до пункту 20 вказаних Правил \~розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. У відповідності до пункту 42 Правил побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний: оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Частинами 1, 4 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що відповідач свої обовязки по оплаті за спожиту електричну енергію, передбачені Договором та Правилами, не виконує, у звязку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем у сумі 11 716 грн. 31 коп. за період з 29.07.2016 року по 30.09.2017 року. Доказів протилежного суду не надано. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи частини 1\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та частини 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 800, 00 грн. та повернути позивачу, у звязку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а саме в сумі 800 гривень 00 копійок, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved