Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 26 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZV0GA0000000008, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15647,74 дол. США на строк до 26 червня 2028 року. У зв'язку із значним порушенням зобов'язання за кредитним договором станом на 12 листопада 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 70062,49 дол. США: 16180, 49 дол. США - заборгованість за кредитом; 14367,44 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3761,06 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 32402,06 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, а також штрафи відповідно до договору: 15,88 дол. США - штраф (фіксована частка); 3335, 55 дол. США - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір № DZV0GA0000000008, відповідно до умов якого Позичальник отримала кредит у розмірі 19602, 54 дол. США на строк до 26 червня 2028 року на умовах сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту. Погашення заборгованості згідно з умовами договору мало відбуватися щомісячними платежами в період з 20 до 24 число кожного місяця в сумі 257, 81 дол. США згідно з графіком погашення (а.с.8-11). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 12 листопада 2014 року становить 34308,99 дол. США: 16180, 49 дол. США - заборгованість за кредитом; 14367,44 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3761,06 дол. США - заборгованість по комісії (а.с. 4-6). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача в частині дострокового стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, комісії законними та обґрунтованими. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобов'язання. Так п. 8.4. договору передбачено, що при порушенні Позичальником зобов'язань із погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 гривні. За порушення зобов'язання Позичальником позивачем нараховано пеню в сумі 32402,06 дол. США. Разом з тим з урахуванням того, що сума простроченої заборгованості за кредитом станом на 12 листопада 2014 року становить 19617,86 дол. США (1489,36 - прострочене тіло кредиту; 14367,44 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3761,06 дол. США - заборгованість по комісії), суд приходить до висновку, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості. Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Верховний Суд України 3 вересня 2014 року за наслідками розгляду справи № 6-100 цс 14 зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу країни щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Згідно з ч. 1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України. У зв'язку з чим суд вважає за можливе зменшити суму пені, яка підлягає стягненню з відповідача, навіть за відсутності заяви про це з боку відповідача. Також п.5.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно з розрахунком позивача штрафи за порушення грошового зобов'язання складають: 15,88 дол. США (фіксована частка) та 3335,55 дол. США (процентна складова). При цьому процентна складова, а саме 5% від суми заборгованості, розрахована, в тому числі, на суму пені. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, а не сумою заборгованості. Нарахування штрафу у виді 5% від суми пені є по суті нарахуванням процентів на неустойку, що згідно з ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України не допустимо. У зв'язку з цим, суд вважає, що штраф у виді 5% від суми заборгованості може бути нарахований лише на суму заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитними коштами та комісії. У зв'язку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у виді процентної складової 5% від суми нарахованої пені необґрунтованими, оскільки вони не відповідають вимогам діючого законодавства. Також необґрунтованими є вимоги позивача про стягнення фіксованої частки штрафу у розмірі 15,88 дол. США, оскільки такі вимоги не відповідають умовам кредитного договору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу суд виходить з наступного розрахунку: 250 грн. - фіксована складова штрафу та 5% від суми заборгованості (34308,99 дол. США) - 1715, 45 дол. США. Саме ці суми штрафу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial