Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 8 лютого 2016 року. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник порушив умови договору, у зв'язку з чим станом на 7 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 21087 грн. 04 коп., а саме: 15049 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 1700 грн. 25 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3611 грн. 94 коп. - заборгованість по пені; 724 грн. 94 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви (а.с.45-46). В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (а.с.37). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 8 лютого 2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту в сумі 15843 грн. 83 коп. на строк 36 місяців, а саме, по 28 лютого 2019 року, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості щомісяця. Погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами у розмірі 574 грн. 81 коп. в строк з 1 по 25 число кожного місяця (а.с.6). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів, належних йому. Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушив договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача на 7 грудня 2016 року становить 16750 грн. 16 коп.: 15049 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 1700 грн. 25 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 47). З урахуванням того, що договором кредиту було передбачено повернення кредиту щомісячними платежами, проте розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушила визначений договором порядок погашення заборгованості, суд вважає позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про дострокове повернення кредиту та стягнення нарахованих відсотків законними та обґрунтованими. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобов'язання. Так умовами договору передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 4% на місяць від суми заборгованості. Так за несвоєчасне погашення заборгованості позивачем нарахована пеня в розмірі 3611 грн. 94 коп. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту, відсотках та пені. Також п. 2.2. Генеральної угоди передбачено, що у випадку порушення Позичальником строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 724 грн. 94 коп. (а.с.6). Зазначену суму штрафу позивач просить суд стягнути з відповідача. Разом з тим згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобов'язання суперечить вимогам закону, зокрема ст. 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial