Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. 19 червня 2017 р. між позивачем та відповідачем було підписано заяву про приєднання № 380366011 (надалі заява про приєднання, або заява до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (надалі Договір). Відповідно до договору відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний», тариф за користування платіжною карткою розміщених на сайті Банку. Банк надає платіжну картку типу VISA Ciassic та пін конверт до неї. Відповідно до договору, позивач встановив відповідачу кредит у сумі 1 500 грн. Строк дії кредитної лінії встановлюється на період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і встановлюється в розмірі 30% річних. В подальшому, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивачем на адресу відповідача був направлений лист-вимога № 100.19-07/45147/68/2018-26/вих. від 16.05.2018 р. був, яким боржника повідомлялось про наявну заборгованість, та про те, що банк відкликає всю суму кредиту та вимагає не пізніше 30 календарних днів з дати отримання Листа-вимоги сплатити всю наявну заборгованість по кредиту, на адресу, яка була зазначена відповідачем в заяві на приєднання до договора. Даний лист залишився без відповідного реагування, кредитну заборгованість не погашено, сума заборгованості відповідача по сплаті кредиту та процентів за договором станом на 06 серпня 2018 р. складає з урахуванням 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом - 1 793,98 грн. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 19 червня 2017 р. між позивачем та відповідачем було підписано заяву про приєднання № 380366011 (надалі заява про приєднання, або заява до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (надалі Договір). Відповідно до договору відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний», тариф за користування платіжною карткою розміщених на сайті Банку. Банк надає платіжну картку типу VISA Ciassic та пін конверт до неї. Відповідно до договору, позивач встановив відповідачу кредит у сумі 1 500 грн. Строк дії кредитної лінії встановлюється на період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і встановлюється в розмірі 30% річних. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує. Сума заборгованості відповідача по сплаті кредиту та процентів за договором станом на 06 серпня 2018 р. складає з урахуванням 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом - 1 793,98 грн. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими за наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до переконання про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в тому числі 3% річних в розмірі 2 167,71 грн. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з [PERSON] заборгованості такими, що підлягають задоволенню, а саме, в розмірі 06.08.2018 року складає 1 793,98 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1 497,14 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 265,15 грн., пеня за прострочення 16,88 грн., комісія за розрахунково-касове обслуговування - 9,00 грн., сума витрат від інфляції на суму нарахованих та не сплачених процентів - 1,47 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 2,46 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 1,88 грн.. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved