Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11356004000 від 04.06.2008 року, згідно з яким Банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 29444,00 доларів США., зі сплатою процентної ставки у розмірі 14.50% річних, а відповідач - [PERSON] відповідно до умов договору зобов'язується повертати наданий кредит у повному обсязі відповідно до графіку повернення кредиту. Також 23.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №11356004000 від 04.06.2008 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) про перенесення строків виконання зобов'язань зі сплати процентів за договором. Свої зобов'язання Банк належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов'язання, встановлені Кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка становить 436175,78 грн з яких: за додатковою угодою до кредитного договору: сума заборгованості за кредитом - 225090,95 грн., сума заборгованості за відсотками - 174502,38 грн; за кредитним договором: відсотки - 36582,44 грн. 27.02.2014 року [PERSON] подав через канцелярію суду зустрічну позовну заяву про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, в якій просить визнати договори №11356004000 від 04.06.2008 року та №11356004001 від 23.02.2009 року не дійсними з моменту їх укладення, застосувати наслідки недійсності вказаних договорів шляхом розірвання договорів - застави та поруки від 04.06.2008 року, зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» укласти новий договір про виплату 150000,00 грн протягом 60 місяців, при щомісячній сплаті 2500,00 грн за умови продовження експлуатації автомобіля, залишаючи його предметом застави. 24.06.2014 року представник позивача [PERSON] до суду подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 600639,28 грн, в тому числі - непогашений кредит в сумі 332399,08 грн, несплачені відсотки за користування коштами в сумі 268240,21 грн за невиконання умов кредитного договору від 04.06.2008 року. 23.09.2014 року представник позивача за основним позовом подала до суду письмові судові дебети та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач - [PERSON] та його представник за основним позовом просили в задоволенні позову відмовити та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Також [PERSON] пояснив, що після того, як ПАТ «Дельта Банк» отримав право вимоги за кредитним договором від 04.06.2008 року, [PERSON] неодноразово звертався до банку про надання інформації щодо заборгованості, проте Банк інформації щодо суми заборгованості по кредитному договору не надав, також просив суд звернути увагу, що протягом двох років не вносив платежі, оскільки не погоджується з початковою сумою заборгованості на яку нараховуються відсотки. Відповідач [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення відповідача - [PERSON] та його представника, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 04.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11356004000, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти і повернути кредитні кошти в сумі 29444,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 142862,29 грн. за курсом НБУ на день укладення договору (а.с.6-13). Відповідно до п. 1.2.2 договору №11356004000 від 04.06.2008 року, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 04.06.2015 року (а.с.6). Згідно з договором, день сплати ануїтентного платежу - це 04 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов'язаний сплатити ануїтентний платіж (а.с.6). Пунктом 1.6. договору №11356004000 від 04.06.2008 року, сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за договором: 1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції за договором. Згідно з п.1.7 договору, у випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов'язань позичальника за договором з порушенням черговості вказаної у п. 1.6 договору, банк вправі самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов'язань відповідно до черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок (ст.8). 26.12.2008 року [PERSON] подав заяву начальнику відділу №832 АКІБ «УкрСиббанк» Ткаченко Л.П., в якій просив надати розстрочку по тілу кредиту на 6 місяців в зв'язку із зменшенням місячного заробітку (а.с.122). 23.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 04.06.2008 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), відповідно до якого сторони домовилися про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором (а.с.123). 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.32-33). За даним договором ПАТ «Дельта Банк» набуло усі права вимоги в якості кредитодавця по відношенню до позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами та за відповідними договорами забезпечення (а.с.32). Відповідно до умов договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами №11356004000, №11356004001, які були укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с.34). Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (а.с.18). Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (п. 1.4. договору поруки від 04.06.2008 року, а.с.18). Пунктом 3.1.2 договору, передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої суми кредиту та сплати плати за кредит у разі: порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань за договором строком більше ніж на 1 місяць (а.с.8). На виконання умов договору, а саме п. 6.2 договору від 04.06.2008 року, банк направив на адресу позичальника та поручителя досудову вимогу про сплату простроченої заборгованості (а.с.28-29). Однак, станом на дату подання позовної заяви, зазначена вимога не була виконана [PERSON], [PERSON] та відповідні суми не були сплачені. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені договорами не виконують. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. За правилом, передбаченим ст. 1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За правилом ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 554 ЦК України, передбачено, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що регулярно вносив платежі у 2008-2009 роках, а тому не погоджується із пред'явленою заборгованістю, а вважає, що його заборгованість перед банком складає 150000,00 грн, проте, як вбачається з копій квитанцій від 04.06.2008 року, 10.10.2008 року, 17.11.2008 року, 22.12.2008 року, 07.05.2009 року, 05.08.2009 року, 07.10.2009 року, 26.11.2009 року, 09.12.2009 року, 15.01.2010 року, 15.04.2010 року (а.с.69-70, 108) [PERSON] сплачував кошти з порушенням умов договору, а саме день сплати та регулярність внесення платежів (не щомісяця), а тому враховуючи пункти 1.6, 1.7 договору, суд дійшов висновку, що на день передачі ПАТ «Дельта Банк» прав щодо вимоги по кредиту від 04.06.2008 року у [PERSON] вже існувала заборгованість по кредитному договору. В судовому засіданні [PERSON] звертав увагу суду на те, що не отримав графіку погашення заборгованості, однак таке посилання є суперечливим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи вказаний графік підписувався [PERSON] особисто, а тому, це не є підставою для невиконання умов кредитного договору. Таким чином, враховуючи вищевказане, а також те, що [PERSON] з травня 2010 року не погашав заборгованість по кредиту, а строк дії договору закінчується 04.06.2015 року, тобто на час розгляду справи дія кредитного договору не закінчилася, а тому Банк правомірно продовжував нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, на підставі цього, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічної позовної заяви суд вважає за необхідне зазначити наступне. Представник позивача за зустрічним позовом посилався на те, що АКІБ «УкрСиббанк» не мав дозволу на видачу кредиту в іноземній валюті, однак таке посилання є суперечливим, оскільки, основним законодавчим актом, який регулює правовідносини в сфері валютного регулювання і контролю є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», відповідно до ст. 5 якого операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями (п.2 ст. 5 цього Декрету). Факт наявності дозволу на здійснення валютних операцій АКІБ «УкрСиббанк» підтверджується додатком до дозволу №75-2 від 19.02.2002 року (а.с.141-142), а тому обґрунтування вимоги відсутністю у банку індивідуальної ліцензії на здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України і не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Суд не бере до уваги твердження представника позивача за зустрічним позовом, що фізичні особи мають право на отримання споживчого кредиту в національній валюті, оскільки договір між позивачем та [PERSON] був укладений 04.06.2008 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 року. В зустрічній позовній заяві відповідач - [PERSON] просив визнати договори від 04.06.2008 року та від 23.02.2009 року не дійсними з моменту їх укладення та застосувати наслідки недійсності вказаних договорів шляхом розірвання договорів - застави, поруки. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі викладеного та враховуючи, що договори від 04.06.2008 року та 23.02.2009 року скріплені підписами Банку та [PERSON], а також те, що в подальшому вносилися кошти для погашення заборгованості свідчить про досягнення всіх істотних умов та додержання вимог в момент вчинення правочину, а тому суд вважає за доцільним у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1720,50 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial