Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» - далі ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом та просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на майно, що є предметом іпотеки, стверджуючи, що 10.12.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11266229000. За умовами вказаного договору, банк надав [PERSON] кредит в сумі 64000 доларів США зі сплатою 12,4% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 10.12.2025 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № б/н від 10.12.2008 року, згідно з яким предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS], що є власністю іпотекодавця. 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Представник позивача вказує, що до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 714329,38 грн. У зв'язку з цим представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить суд: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 714329,38 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю Іпотекодавця, шляхом передачі права власності, припинити право власності [PERSON] на зазначену квартиру, висилити [PERSON] та усіх інших мешканців з квартири, витребувати від [PERSON] всі правовстановлюючі документи на зазначену квартиру, а також стягнути сплачений судовий збір Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з заявою про перенесення розгляду справи не зверталися, про причини неявки до суду не повідомляли. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України про що не заперечував представник позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №11266229000 (а.с. 12-20). За умовами вказаного договору, банк надав [PERSON] споживчий кредит в сумі 64000 доларів США зі сплатою 12,4% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 10.12.2025 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, 10.12.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та Звягінцевою [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33-37). 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами . До ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилася заборгованість у розмірі 714329,38 грн. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Для належного виконання зобов'язань статтею 546 ЦК України, передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно зі ст.672 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України, передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст.583 ЦК України та частини 2 ст.11 Закону України «Про іпотеку», заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст.590 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до пункту 4.1 Договору іпотеки у разі невиконання Позичальником умов основного зобов'язання Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. В той же час 03.06.2014 року був прийнятий Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п.1.1 вказаного закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З урахуванням отримання кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання боржника та майнового поручителя у вказаній квартирі, відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника та майнового поручителя, дія мораторію поширюється до встановлених правовідносин. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed