Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Порто-Франко» звернулось з позовом до суду, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 467105 гривень 32 копійок, яка виникла внаслідок невиконання умов договору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі та їх представники, представник третьої особи проти задоволення позову заперечували, після скасування заочного рішення в судові засідання не зявлялись, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за адресами вказаними ними особисто, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи та зясувавши усі наявні обставини судом встановлено наступне. 29 липня 2007 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 830/1-07, відповідно до умов якого, банк прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 49 900, 00 доларів США, а позичальник прийняв на себе зобовязання належним чином використовувати та повернути банку кредит, виплатити відсотки за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифами банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором (а.с. 7-9). 29 березня 2007 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 6, відповідно до умов якої сторонами обумовлено, що надані кредитні кошти на поточні потреби в сумі 49 900, 00 доларів США з 29 березня 2007 року по 26 березня 2009 року зі сплатою 14% річних та з 27 березня 2009 року по 21 червня 2013 року зі сплатою 15% річних за користування кредитом (а.с. 21). У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 29 березня 2007 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 29-03-07/9, відповідно до умов якого, [PERSON] прийняла на себе зобовязання відповідати в повному обємі за своєчасне і повне виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором № 830/1-07 (а.с. 23-24). Крім того, 29 березня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави № 443/1-07, відповідно до умов якого, у заставу банку було передано автомобіль легковий універсал марки ACURA MDX, 2007 року випуску, обєм двигуна 2471 куб. см., шасі (кузов, рама, коляска) №2HNYD28557Н506359, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС №020545, виданого РЕВ 1-го МРВ [PERSON] України в Одеській області від 06 березня 2007року (а.с. 32-34). У звязку з невиконанням відповідачами умов договору, 19 вересня 2009 року, ПАТ АБ «Порто-Франко» звернулось з відповідним позовом до суду (а.с. 2-5). Заочним рішенням суду від 10 грудня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено (а.с. 75-80). Ухвалою суду від 23 березня 2015 року, за заявою представника [PERSON] заочне рішення суду скасовано та справу було призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с. 124-126). Під час розгляду справи, 03 квітня 2015 року, судом залучено до участі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс» (а.с. 162-164), підставою було зясування, що 26 серпня 2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» укладено договір факторингу № 3, за умовами якого ПАТ АБ «Порто-Франко» передало ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» право вимоги до [PERSON] та [PERSON] (а.с. 134-141). Рішенням Господарського суду міста Києва, залишеним апеляційним судом в силі, договір факторингу № 3 укладений 26 серпня 2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» визнано недійсним (а.с. 194-211). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ч. 1 ст. 553 та ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з п. 2.1. договору поруки №29-03-07/9 від 29 березня 2007 року відповідно до якого, у разі невиконання позичальником зобовязань по кредитному договору позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Таким чином, суд зазначає, що позичальник - [PERSON] та поручитель [PERSON] є відповідальними перед кредитором - ПАТ АБ «Порто-Франко» як солідарні боржники. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 14 серпня 2013 року, у відповідача - [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором № 830/1-07 від 29 березня 2007 року, яка дорівнює 467105 гривень 32 копійок, та складається з: 436099 гривень 59 копійок загальна заборгованість за кредитом та відсотками за період з 21 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року, 31005 гривень 73 копійок пеня за виникнення простроченої заборгованості (а.с. 45). Під час розгляду справи заяв про збільшення позовних вимог від позивача до суду не надходило. Доказів сплати зазначеної суми відповідачами, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору №830/1-07 від 29 березня 2007 року банк має право у разі несплати позичальником у встановлені строки заборгованості по кредиту, а також відсотків за користування кредитом, або при відсутності коштів на поточному рахунку нараховувати та стягувати пеню за кожен день прострочення повернення кредиту у розмірі 1/365 (1/366 у разі якщо у році 366 днів) подвійної облікової ставки по кредиту, яка діяла у період, за який нараховується пеня, виходячи з суми фактичної заборгованості; нараховувати та стягувати пеню за кожен день прострочення сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1/365 (1/366 у разі якщо у році 366днів) подвійної облікової ставки по кредиту, яка діяла у період, за який нараховується пеня, виходячи з суми фактичної заборгованості. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення загальної заборгованості за кредитом та відсотками за період з 21 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року у розмірі 436099 гривень 59 копійок, пені за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 31005 гривень 73 копійок, заявлені на підставі розрахунку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved