Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в квітні 2015 р. заявили позов про стягнення з [PERSON] , [PERSON] 223387 грн. 14 коп. заборгованості за кредитним. Позов мотивований неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором та договором поруки. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.062015 р. позов було задоволено повність. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.06.2020 р. скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2015 р. та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача на вимогах позову наполягала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] в суд не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] , посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено таке. 25.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №K3A1AN24220679 (кредитний договір), відповідно до якого перший надав, а другий прийняв кредит у розмірі 123754,81 грн. під 20,04% річних на строк до 24.06.2015 року, для придбання автомобіля. Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством комерційний банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. З огляду на установчі документи, ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до п.п. 6.2.1-6.2.4 кредитного договору, позичальник зобов`язався використовувати кредит за цільовим призначенням, погасити кредит у визначеному договором порядку, сумах та строки, сплатити проценти за користування кредитом, винагороди визначені договором, та погашати іншу заборгованість. За порушення позичальником зобов`язань з повернення кредиту, сплати процентів та винагород сторони в пунктах 14.2, 14.3 кредитного договору, оговорили пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. Крім того, за порушення будь-якого грошового зобов`язання за кредитним договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн. і 5% від суми невиконаного зобов`язання. Відповідно до п.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені, та інших платежів, відшкодування збитків. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачі вказані обов`язки виконували неналежним чином, в наслідок чого, станом на 24.03.2015р., за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 223387,14 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 31167,98 грн.; по процентам - 36870,74 грн.; з комісії - 25211,46 грн.; пені - 119261,38 грн.; штрафу - 10875,58 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Так, відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно із частиною 1 статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини 4 статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Подібна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Як вбачається із матеріалів справи 25.02.2015 р. позивачем направлено поручителю вимогу про наявність заборгованості (а.с. 9). Згідно з розрахунком заборгованості внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору від 25.06.2008 р. виникла заборгованість за кредитом у розмірі 223387,14 грн. станом на 24.03.2015 р. за період з 20.07.2008 р. по 24.03.2015 р. (а.с. 5-7). Відтак положеннями частини 4 статті 559 ЦК України передбачено, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором. Судом встановлено, що банк пред`явив вимогу до поручителя поза межами шести місяців за кожним місячним платежем, внаслідок чого порука припинилась, оскільки кредитор визначив виконання зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту щомісячно згідно графіку щомісячних платежів, а тому зі спливом шестимісячного строку з дня виникнення заборгованості припинилося право позивача нараховувати основну суму заборгованості, відсотки, інші платежі на підставі умов договору до особи поручителя в силу частини 4 статті 559 ЦК України припинилось, у зв`язку з чим підстав для стягнення заборгованості з поручителя немає. Крім того, як вбачається з матеріалів справи заставне майно, а саме автомобіль «Чері», д.н.з. [NUMBER] , 25.11.2008 р. було знято з реєстраційного обліку, що свідчить про порушення [PERSON] умов договору поруки. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] . Таким чином, проаналізувавши надані докази, та враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитного-заставним договором № К3А1АN24220679 в розмірі 223387,14 грн. Витрати, понесені позивачем на розгляд справи, за вказаних рішень, мають бути компенсовані [PERSON] , відповідно і на підставі ст. 141 ЦК України.

Outcome: partial