Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] івановича, [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, примусове виселення з житлового приміщення та повернення понесених судових витрат по справі. У позовній заяві зазначено, що 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПТА КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №IFUOG40000006889 за умовами якого надано кредит у розмірі 247450 грн. зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення 11.04.2028 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов»язання, що виникло на підстав кредитного договору, 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПТА КБ «Приватбанк», та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] за №332. Станом на 05.06.2012 року позичальник заборгував кредитору 723533.07 грн. У зв'язку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків користування ним, позивач надіслав відповідачам повідомлення-вимогу про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором, які залишені останніми без задоволення та без відповіді. Тому в силу приписів ст..33 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки іпотекодержатель ставить вимогу дострокового погашення боргу та в рахунок цього провести звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізацію його шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.. Уточнивши позовні вимоги, просить суд встановити початкову ціну продажу предмету іпотеки не нижче ціни, обумовленої договором іпотеки (п.1.4).Одночасно з зверненням стягнення на предмет іпотеки, позивач просив винести рішення про виселення мешканців з квартири, що підлягає реалізації. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі 1,2,3,4 в судові засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку (а.с.105-111, 260-263, т1), а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу безу часті відповідачів 1-4. Представник відповідача 1 ( всі заяви подавалися від [PERSON] як представника відповідача [PERSON], а не всіх відповідачів) в судове засідання 27.11.2013 року, 09.12.2013 року не з'явився, в судовому засіданні 15.01.2014 року був присутній з проханням відкласти судове засідання, 07.02.2014р. та 27.03.2014 року подав заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю в інших судових засіданнях, а тому суд вважає, що такі клопотання представника відповідача 1 є фактом затягування розгляду даної справи та неналежне виконання процесуальних обов'язків представника щодо участі у даній справі, тому суд вважав за можливе завершення розгляду даної справи без участі представника відповідача 1, при чому представник відповідача 1 надав суду письмове заперечення на позов 17.01.2014 року, в якому просив списати пеню, штрафні санкції повністю, а проценти стягнути тільки за останній рік існування зобов'язання (а.с.239 т.1). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №IFUOG40000006889 за умовами якого надано кредит у розмірі 247450 грн. зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення 11.04.2028 року (а.с.6-10). Пунктом 2.4 договору передбачено, що позичальник щомісячно до 11 числа сплачує ануїтетні платежі, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків та інших платежів, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань, в тому числі прострочення сплати чергового платежу понад 2 місяці (п.5.2.4). За п.6.3 договору виконання позичальником вимоги кредитора щодо дострокового повернення суми кредиту та інших платежів повинне бути здійснене позичальником в строк зазначений договором але не пізніше 30 днів з дати її отримання. Згідно ст..14 ЦК України цивільні обов»язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Станом на 05.06.2012 року позичальник заборгував кредитору 723533.07 грн., з яких : 246839.57 грн. тіло кредиту, 253001.16грн. % за користування кредитом, 223692.34 грн. пеня за невиконання зобов'язань за договором. Однак, суд перевіряючи правильність нарахування позивачем заборгованості по договору про іпотечний кредит, вважає, що сума заборгованості становить 595130.07 грн., виходячи з такого. Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує на те, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу (п.27). Отже, тіло кредиту та нараховані відсотки, які передбачені умовами договору (п.1.1, 8.9) та докази направлення про такі зміни (а.с.246 т.1, 78 т.2) в розмірі: 246839.57 грн. - тіло кредиту, 253001.16грн. відсотки за користування кредитом, підлягають врахуванню в загальну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, а клопотання представника відповідача 1 про зарахування нарахованих відсотків тільки за останній рік, з посиланням на ст..616, 551 ЦК України, не є обґрунтованим. Щодо пені, яка нарахована позивачем в сумі 223692.34 грн., то суд вважає невірним нарахування позивачем даної пені, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-5) пеня нарахована за період з 11.10.2008 року по період 05.07.2012 року. Однак, за вимогами ст..256,257 ЦК України загальна позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу дії п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. В силу дії ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивач звернувся до суду 11.09.2012 року, а тому з врахуванням клопотання представника відповідача 1 та на вимогу ст..258 ЦК України, пеня повинна бути врахована судом за період з 11.09.2011 року по 11.09.2012 року, що становитиме 95289.34 грн. замість 223692.34 грн. нарахованих позивачем. Отже, загальна сума заборгованості позичальника (тіло, проценти та пеня) становитиме 595130.07 грн. З метою забезпечення виконання кредитного зобов»язання, що виникло на підстав кредитного договору №IFUOG40000006889, 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] за №332 (а.с.12-13). Предметом іпотеки є нерухоме майно - трьохкімнатна квартира під [ADDRESS], загальною площею 74.2 м.кв., житловою площею 42.4 м.кв., що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1997 року Агенством по приватизації державного житлового фонду, що зареєстровано Івано-Франківським ОБТІ 18.11.1997 року за №5849/123, реєстраційний номер 22544128, вартістю зав згодою сторін 330270 грн. на підставі оціночної вартості за експертним висновком від 08.04.2008 року. Згідно зі ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами ст..1054, 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Ч.1 ст.35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Аналогічні положення містяться й у п. 2.1.15, 4.1 договору іпотеки від 11.04.2008 року, договору іпотечного кредиту - п.3.1., 5.2.4, 6.1, 6.3, 6.5 від 11.04.2008 року. У зв»язку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків користування ним, ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав відповідачам 02.07.2012 року повідомлення-вимогу про вимогу повернення достроково суми кредиту та всіх платежів в 30-денний термін з дня отримання вимоги (а.с.18-19 т.1), і в разі невиконання вимоги іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке залишено останніми без задоволення та без відповіді, доказів на спростування даного факту відповідачами не надано. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань позичальником [PERSON] щодо сплати кредиту, позивач має право на дострокове стягнення боргу та на звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок даного боргу. Відповідно до ст..39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст.38 цього Закону. Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, такий порядок звернення стягнення нерухомого майна вимогам закону не суперечить, а тому суд приходить до висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Суд зазначає, що початкова ціна встановлюється на підставі акту незалежної оцінки майна, але не нижче ціни встановленої сторонами договору - 330270 грн. або за домовленістю сторін (п.1.4 договору іпотеки) Що стосується позовної вимоги на примусове виселення відповідачів з житлового приміщення, то п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує на те, що згідно з ч.4 ст. 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з позовних вимог, позивачем не уточнено хто проживає та зареєстрований в спірній квартирі не надано доказів всім відправлена така вимога про звільнення, а тому ці вимоги позивача . передчасники та не підлягають до задоволення. Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, позивачем не надано суду. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 14, 15, 16, 526, 530, 589-592, 610-612, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст..33-40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial