Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» далі ПАТ ДельтаБанк, звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, уклали Кредитний договір від 20 березня 2013 року №006-28600-200313, згідно яким отримала кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок №26255908126477. В порушення умов вказаного Кредитного договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за Кредитним договором не виконала та станом на 06 червня 2017 року заборгованість відповідача по Кредитному договору становить 92060 грн. 59 коп., яка складається: з тіла кредиту 0,00 грн; заборгованості за прострочене тіло кредиту 49955,47 грн; заборгованості за відсотками 42105,12 грн; заборгованості за комісіями 0,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 92060 грн. 59 коп. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 32). Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення у пресі, про що свідчить оголошення у газеті «Урядовий курєр» від 3 жовтня 2017 року за № 185 (а.с.25 ). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк», і відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір №006-28600-200313 (а.с7). Згідно з п.п.2.1, 2.2, 2.5 частини 1 вказаного Кредитного договору позивач відкриває відповідачу картковий рахунок №26255908126477 в національній валюті України гривні, надалі за текстом рахунок. Згідно п.2.3 частини 3 договору Банк встановив ліміт у розмірі 50000 грн. Згідно п.1 частини 3 договору обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невідємною частиною договору. У відповідності до п.2.5 частини 3 договору відповідач до підписання Пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку ( у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. Позивач виконав взяті на себе зобовязання, відкривши відповідачу картковий рахунок №26255908126477 в національній валюті України гривні та встановивши ліміт кредиту в розмірі 50000 грн. (а.с.7) При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про розірвання Кредитного договору від 20 березня 2013 року за №006-28600-200313. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обовязки, які вони врегулювали Кредитним договором від 20 березня 2013 року. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 20 березня 2013 року за №006-28600-200313 укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], заборгованість станом на 06 червня 2017 року становить 92060 грн. 59 коп., яка складається: з тіла кредиту 0,00 грн; заборгованості за прострочене тіло кредиту 49955,47 грн; заборгованості за відсотками 42105,12 грн; заборгованості за комісіями 0,00 грн. (а.с. 6). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорювала договір позики, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та нею, не надала суду доказів, що Кредитний договір укладений нею проти її справжньої волі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач не погасила узятий нею кредит, не сплатила відсотків, а тому відповідно до зазначених вище норм цивільного законодавства ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк». Суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором від 20 березня 2013 року за №006-28600-200313, у розмірі 92060 грн. 59 коп., яка складається: з тіла кредиту 0,00 грн; заборгованості за прострочене тіло кредиту 49955,47 грн; заборгованості за відсотками 42105,12 грн; заборгованості за комісіями 0,00 грн., яка виникла станом на 06 червня 2017 року та яка заявлена позивачем в позовній заяві. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, які позивач зазначає у розмірі 1600 гривень як витрат на сплату судового збору, які підтверджуються платіжним дорученням №4894277 (а.с.3), суд виходить з того, що згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат відносяться витрати, повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та положення ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 630 грн. за розміщення оголошення в газеті Урядовий курєр (а.с. 33, 34, 35 ). Відповідно до ст. ст. 6, 526, 530, 533, 549, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 14, 57, 60, 74, 88, 158, 197, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, -

Outcome: approved