Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» в особі представника позивача [PERSON] звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №500984110 від 17.09.2015 року в розмірі 30260,29 грн. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 17.09.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №500984110, згідно якого банк надав [PERSON], а остання отримала суму кредиту у розмірі 25996,39 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % річних, з кінцевим терміном погашення суми кредиту та сплати відсотків в строк до 18.09.2019 року, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору та відповідно до графіку погашення кредиту. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідач належним чином не виконує. [PERSON] порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Письмову вимогу банку про дострокове повернення кредиту відповідачем залишено без задоволення. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 14.04.2016 року перед позивачем по кредитному договору №500984110 від 17.09.2015 року становить 30260,29 грн., з яких: 25995,04 грн. - заборгованість за кредитом; 2030,70 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1034,55 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1200,00 грн. - штраф. Посилаючись на викладені вище обставини, а також на норми ст.ст. 509,525,526,549,554,623-625 ЦК України позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] загальну заборгованість по кредитному договору №500984110 від 17.09.2015 року в сумі 30260,29 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі , згідно якої підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін, які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 17.09.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №500984110, згідно якого банк надав [PERSON], а остання отримала суму кредиту у розмірі 25996,39 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % річних, з кінцевим терміном погашення суми кредиту та сплати відсотків в строк до 18.09.2019 року, що стверджується кредитним договором №500984110 від 17.09.2015 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. Позивач в позові зазначає, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до виписки по особовим рахункам відповідач [PERSON] отримала суму кредиту в розмірі 25996,39 грн. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримала кошти від ПАТ «Альфа-Банк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору. Відповідно до п.п. 1, 5 кредитного договору кредит надавався відповідачу [PERSON] у розмірі - 25996,39 грн. на наступні цілі : для власних потреб. Встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Відповідач, як стверджує позивач, всупереч умов договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Внаслідок цього, станом на 14.04.2016 року в неї утворилась заборгованість по кредитному договору №500984110 від 17.09.2015 року перед кредитором в сумі 30260,29 грн., з яких: 25996,04 грн. - заборгованість за кредитом; 2030,70 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1034,55 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 1200,00 грн. - штраф./а.с. 19 / Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. 21.04.2016 року відповідачеві направлено вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором , однак, заборгованість не погашена. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов кредитного договору №500984110 від 17.09.2015 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов вказаного договору відповідач [PERSON] зобов'язалася щомісяця погашати заборгованість за кредит відповідно до графіку платежів, який є Додатком №1 до договору та його невідємною частиною, а також остаточно погасити кредит в строк остаточного погашення. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України її слід вважати такою, що прострочила виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконувала належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов'язання ,то у позивача виникло право вимагати від боржника дострокового повернення кредитних коштів. Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (Банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» згідно кредитного договору №500984110 від 17.09.2015 року заборгованість в сумі 30260,29 грн. підлягають до задоволення з мотивів викладених вище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved