Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тесту ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № DN81AR03110002 від 10.09.2007 року в розмірі 304092,22 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору від 10.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 85846,96 грн. терміном до 09.09.2014 р., та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 25.01.2016 року утворилась заборгованість у сумі 304092,22 грн., яка складається з: - 49346,25 грн. - заборгованості за кредитом; - 43866,08 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 15661,92 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; - 195217,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, надавши письмові пояснення на підтвердження своїх вимог. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, в якій він просив в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.159). Як вбачається із заперечень представника відповідача, свою незгоду з позовом він обґрунтував тим, що позивачем не вчинялось жодних дій щодо реалізації заставного автомобіля, тобто позивач допустив прострочення кредитора, починаючи з часу вилучення ним у відповідача автомобіля, а саме 20.07.2010 р., а тому з цього часу і до моменту реалізації автомобіля та внесення виручених коштів на погашення заборгованості за кредитом, відповідач, у відповідності до ч.4 ст. 613 ЦК України, не повинен сплачувати відсотки за кредитом та пеню. Крім цього, представник відповідача зазначав, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж був здійснений відповідачем 18.05.2009 року в сумі 1072, 24 грн. Отже, строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 195217,97 грн. та 15661,92 грн. (пені за несвоєчасність виконання зобовязання та заборгованості по комісії за користування кредитом) сплив 10.09.2015 року, в той час як позивач звернувся до суду лише у березні 2016 року. Також, представник відповідача зазначив, що сума нарахованої позивачем неустойки перевищує 50% від суми боргу за кредитом, що вважав очевидним порушенням принципу добросовісності (а.с.78-81). Представник позивача проти доводів представника відповідача заперечував, подавши письмові пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що згідно договору № DN81AR03110002 від 10.09.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 85846,96 грн. терміном до 09.09.2014 р., а відповідач в свою чергу зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Враховуючи, що останній порушив вимоги кредитного договору та вчасно не сплачував щомісячні платежі, утворилась значна заборгованість, та на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2010 р. було реалізовано заставний автомобіль, та виручені кошти зараховано на погашення заборгованості [PERSON] Однак вказаних коштів виявилось недостатньо для повного погашення боргу. Відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору, на підставі чого позивач був змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.96-100). \~\~У зв'язку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, розгляд справи на підставі п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» здійснюється за правилами нового Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № DN81AR03110002, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 85846,96 грн. терміном до 09.09.2014 р. та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с.7-9). В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 10.09.2007 р. позивач та відповідач уклали договір застави рухомого майна № DN81АR03110002, за яким відповідач передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль DAEWOO NEXIA, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.82-84). У звязку з виникненням у відповідача заборгованості, за актом прийому автомобіля позичальника від 20.07.2010 р. [PERSON] передав банку придбаний автомобіль (а.с.85) та оформив довіреність на ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.86) для подальшої його реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Матеріали справи свідчать, що станом на 25.01.2016 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DN81АR03110002 від 10.09.2007 року складає 304092,22 грн., з яких: - 49346,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 43866,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 15661,92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 195217,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 цього Кодексу). Суд критично ставиться до доводів, викладених в письмових запереченнях представника відповідача щодо невчинення позивачем дій, направлених на реалізацію заставного майна, що мало наслідком прострочення кредитора, а також пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки вказані доводи не підтверджені належними доказами. Як вбачається з меморіального ордеру №1 від 02.07.2014 р. заставне майно було реалізовано, а виручені кошти були зараховані на погашення заборгованості [PERSON] (а.с.101). Однак, зарахованих коштів виявилось недостатньо для повного погашення боргу за кредитним договором. З моменту реалізації заставного майна у 2014 році відповідач продовжив ухилятись від виконання умов кредитного договору, внаслідок чого заборгованість зростала, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог суд також не вбачає, оскільки порушення зобовязань триває, кінцевий строк виконання договору встановлено до 09.09.2014 року, отже перебіг загальної позовної давності закінчується 10.09.2017 року, в той час як позивач звернувся з позовом до суду 05.02.2016 року, тобто в межах строків позовної давності. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 304092,22 грн., яка складається з: 49346,25 грн. - заборгованості за кредитом; 43866,08 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 15661,92 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 195217,97 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобовязань, суду не надано. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки у відповідності до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки розмір неустойки може бути зменшений при одночасній наявності обох умов, а саме: якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобовязань, суду не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved