Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 14.06.2007 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNR0AE00000418, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 22 711,94 доларів США, на термін до 14.06.2012. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 15.05.2015 утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 87 689,78 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 19 201,19 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 516,44 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1 176,60 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 45 470,55 доларів США. В забезпечення виконнаня зобов'язання за договором № DNR0AE00000418 14.06.2007 було укладено договір поруки з поручителем [PERSON]. Оскільки, відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажають, позивач змушений був звернутися до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості в розмірі 87 689,78 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 1 802 901,88 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Грінь І.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, участі в судових дебатах не приймала, письмово просила розглянути справу у її відсутність. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строки позовної давності, заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом та надала клопотання про зменшення розміру пені, участі в судових дебатах не приймала, письмово просила розглянути справу у її відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про день, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 14.06.2007 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNR0AE00000418, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 22 711,94 доларів США, на термін до 14.06.2012. (а.с. 12-14) Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 15.05.2015 утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 87 689,78 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 19 201,19 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 516,44 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1 176,60 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 45 470,55 доларів США. В забезпечення виконнаня зобов'язання за договором № DNR0AE00000418 від 14.06.2007 було укладено договір поруки з поручителем [PERSON]. (а.с. 16) Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5 позивачем, 16.05.2015 було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором №DNR0AE00000418 від 14.06.2007. (а.с. 8, 9) Пунктом 5.1 кредитного договору № DNR0AE00000418 від 14.06.2007, даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п. 7.1 набуває чинності з моменту підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим Договором. Відповідно до п. 12 Договору поруки № DNR0AE00000418 від 14.06.2007, сторони прийшли до згоди, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. Пунктом 4 укладеного між сторонами Договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого слід стягнути солідарно з вдповідачів на користь позивача суму заборгованості в розмірі 19 201,19 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ складає 394 776,47 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 21.10.2008 по 15.05.2015 у розмірі 21 561,44 доларів США, що еквівалентно 444 303,21 грн. суд виходить з наступного. Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що останній платіж внесено відповідачем [PERSON] 13 серпня 2014 року. Отже, з 14 серпня 2014 розпочався строк позовної давності для звернення банку до суду за захистом порушених прав стосовно стягнення відсотків, однак банк звернувся до суду з даним позовом лише 24 червня 2015 року. З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором в розмірі 21 561,44 доларів США, що за курсом НБУ становить 443 303,21 грн.підлягають частковому задоволенню за період з 14 серпня 2014 року по 15 травня 2015 року у розмірі 14 347,39 доларів США. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, суд виходить із наступного. Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1 176,60 доларів США. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1 176,60 доларів США за період з 01.12.2009 по 14.06.2012. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З 14 червня 2012 року розпочався строк позовної давності для звернення банку до суду за захистом порушених прав стосовно стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, однак позивач звернувся до суду 24 червня 2015 року. З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1 176,60 доларів США за період з 01.12.2009 по 14.06.2012 не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені за порушення виконання основного зобов`язання у розмірі 45 750,55 доларів США, що в еквіваленті складає 940 361,31 грн. значно перевищує розмір збитків за кредитом, тому суд вважає, що розмір пені за невиконання основного зобов`язання має бути зменшений. Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу, пені) суди повинні об'єктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобов'язання; причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника; співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. З огляду на вищевикладене при вирішенні розміру пені, яку слід стягнути з відповідача, суд також враховує співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення, а також вимоги розумності і справедливості і вважає за можливе зменшити суму неустойки до розміру тіла кредитудо 19 201,19 доларів США, що в еквіваленті становить 394 776,47 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial