Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 40067 грн. 08 коп., та судовий збір у розмірі 400,67 грн. посилаючись на те, що 15.03.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір №DNQ1RX13670191. Згідно умов зазначеного договору відповідач 15.03.2008 р. отримав кредит у розмірі 5259 грн. 81 коп. зі сплатою відсотків на користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 09.04.2015 року становить 40067 грн. 08 коп., що складається з наступного: 3288, 50 грн. заборгованість за кредитом; 684,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2651,04 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 31059,22 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1884,15 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі. Позов підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судових повісток. Надав до суду заяву, в якій просить застосувати загальну позовну давність у три роки за ст. 257 ЦК України, спеціальну позовну давність в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України, справу просить розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особі, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №DNQ1RX13670191. Згідно умов зазначеного договору відповідач 15.03.2008 р. отримав кредит у розмірі 5259 грн. 81 коп. строком на 24 місяці з 15.03.2008 року по 15.03.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та Тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При цьому, для виконання зобовязань Банк відкриває відповідачу рахунок 2909305917082 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. /а.с.6/ Відповідно до Умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати за який приймається період з «10»по «15» число кожного місяця, позичальник повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж)у сумі 374,25 грн. для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією (щомісячна винагорода), а також інші витрати згідно Умов. (а.с. 6, 7-9) Відповідно до Заяви, при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1. Умов за кожний день прострочки (а.с.6). Згідно п.5.1. Умов надання споживчого кредиту, при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (а.с. 7-9). При цьому, відповідно до п. 5.3. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Взяті на себе зобовязання по договору № №DNQ1RX13670191 від 15.03.2008 року Банк виконав своєчасно і повністю, перерахувавши 15.03.2008 року кредитні кошти в сумі 4215 грн. на рахунок ФОП [PERSON] за покупку телевізора LCD LG 26LB75; 843 грн. на рахунок ПриватБанку в якості сплати одноразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором та 201,81 грн. на рахунок страхової компанії в якості сплати страхового платежу. У порушення зазначених умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за договором № DNQ1RX13670191 від 15.03.2008 року виконував не в повному обсязі. Так, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом 16.04.2008 року, 16.05.2008 року, 18.06.2008 року, 16.07.2008 року, 18.08.2008 р., 16.09.2008 року, 16.10.2008 року, 18.11.2008 року, 16.12.2008 року, 16.01.2009 року, 17.02.2009 року, 17.03.2009 року, 16.04.2009 року, 18.05.2009 року, 16.06.2009 року, 16.07.2009 року, 18.08.2009 року, 16.09.2009 року, 16.10.2009 року, 17.11.2009 року, 16.12.2009 року, 28.12.2009 року, 14.08.2014 року, 03.09.2014 року, 29.09.2014 року, 30.10.2014 року, 03.12.2014 року, 29.12.2014 року, 28.01.2015 року, 16.03.2015 року на відповідні суми, які зазначені в розрахунку Банка (а.с. 59-60, 72-75). У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, [PERSON] станом на 09.04.2015 року має заборгованість 40067 грн. 08 коп., що складається з наступного: -3288, 50 грн. заборгованість за кредитом; -684,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2651,04 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; -31059,22 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; - 500 грн. штраф (фіксована частина); -1884, 15 грн. штраф (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем (а.с.5). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі, який буде визначений судом нижче. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заяви [PERSON] про застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності у три роки за ст. 257 ЦК України, спеціальної позовної давності в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також про застосування наслідків спливу позовної давності, визначених у ч.4 ст. 267 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом 16.04.2008 року, 16.05.2008 року, 18.06.2008 року, 16.07.2008 року, 18.08.2008 р., 16.09.2008 року, 16.10.2008 року, 18.11.2008 року, 16.12.2008 року, 16.01.2009 року, 17.02.2009 року, 17.03.2009 року, 16.04.2009 року, 18.05.2009 року, 16.06.2009 року, 16.07.2009 року, 18.08.2009 року, 16.09.2009 року, 16.10.2009 року, 17.11.2009 року, 16.12.2009 року, 28.12.2009 року, 14.08.2014 року, 03.09.2014 року, 29.09.2014 року, 30.10.2014 року, 03.12.2014 року, 29.12.2014 року, 28.01.2015 року, 16.03.2015 року. Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що згідно умов кредитного договору № DNQ1RX13670191 від 15.03.2008 року погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою, комісії та іншими платежами) повинно здійснюватися відповідачем частинами в розмірі 374,25 грн. з «10» до «15» числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови кредитного договору № DNQ1RX13670191 від 15.03.2008 року та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту закінчення строку погашення чергового платежу. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14. Суд зазначає, що відповідач відповідно до його Заяви та Умов, які складають договір кредиту, зобовязаний був здійснювати в період з «10»по «15» число кожного місяця, щомісячний платіж у сумі 374,25 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту. Таким чином, виходячи з вищевикладеного перебіг позовної давності по вимогам Банку про виконання зобов'язання починався з 16 числа кожного місяця по кожному окремому щомісячному платежу. Оскільки договор кредиту був укладений 15.03.2008 року, то з 16.04.2008 року у Банка почав перебіг строк позовної давності по першому щомісячному платежу, 16.04.2008 року відповідач здійснив перший щомісячний платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим строк позовної давності перервався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу та почав перебіг заново і спливав цей строк 16.04.2011 року. Проте, відповідач щомісяця починаючи з наступного платежу у травні 2008 року здійснював сплату заборгованості за кредитним договором аж до 20.12.2009 року, у звязку з чим перебіг позовної давності переривався кожного числа місяця коли відповідач здійснював платіж ( вчиняв дію, що свідчить про визнання ним свого боргу) і починав перебіг заново з кожної дати сплати заборгованості окремо по кожному щомісячному платежу. Суд, зазначає, що трирічний строк позовної давності, внаслідок вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу по платежу датованому 28.12.2009 роком сплив 28.12.2012 року. Що стосується подальших щомісячних платежів після грудня 2009 року, суд зазначає, що з 16 січня 2010 року у Банка почав перебіг строк позовної давності по черговому щомісячному платежу та сплинув цей строк 16 січня 2013 року, крім того кожного 16 числа наступного місяця у Банка починав перебіг строк позовної давності по черговому щомісячному платежу аж до липня 2011 року. Так, 16 липня 2011 року почав перебіг строк позовної давності по черговому щомісячному платежу та сплинув цей строк 16 липня 2014 року. Таким чином, суд зазначає, що по щомісячних платежах з 16.04.2008 року аж до кінця липня 2011 року у Банка сплинув трирічний строк позовної давності, у звязку з чим вимоги Банка до кінця липня 2011 року захисту не підлягають, а в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України. При цьому, вимоги Банка про стягнення заборгованості за кредитним договором по щомісячним платежам починаючи з серпня 2011 року підлягають захисту і трирічний строк позовної давності Банком не пропущений, виходячи з наступного. Так, 16 серпня 2011 року почав перебіг строк позовної давності по черговому щомісячному платежу та спливав цей строк 16 серпня 2014 року. Проте, 14.08.2014 року відповідач сплатив 239,07 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, тобто вчинив дію, що свідчить про визнання ним свого боргу. Отже, починаючи з 14.08.2014 року позовна давність за черговим платежем за серпень 2011 року перервалась та почала перебіг заново, як і перервалась позовна давність за наступними черговими платежами після серпня 2011 року. Таким чином, позовна давність за черговими щомісячними платежами починаючи з серпня 2011 року повинна була б закінчитись 14.08.2017 року, проте 12.05.2015 року Банк в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.03.2008 року. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що за період з 01 серпня 2011 року по 09.04.2015 року (строк зазначений позивачем у позові) трирічний строк позовної давності не сплинув, у звязку з чим підлягає захисту, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом, штрафом (фіксована частина), штрафом (процентна складова) за вказаний період за кредитним договором № DNQ1RX13670191 від 15.03.2008 року в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Загальна сума заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом, штрафом (фіксована частина), штрафом (процентна складова) за кредитним договором № DNQ1RX13670191 від 15.03.2008 року за період з 01 серпня 2011 року по 09.04.2015 року складає 5722,62 грн. Вказана сума складається з наступного: 684,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2651, 04 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1887, 407 грн.=1887, 41 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується новим Розрахунком заборгованості наданим представником позивача. При цьому, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3288,50 грн., виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2009 року Близнюківським районним судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 13447 грн. 18 коп. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 13.07.2009 року, дані про скасування судового наказу в матеріалах справи відсутні. Суд зазначає, що заборгованість, яка стягнута з [PERSON] згідно судового наказу від 02.07.2009 року стосується кредитного договору № DNQ1RX13670191 від 15.03.2008 року, який є предметом розгляду по цій справі, що підтверджується копіями заяви про видачу судового наказу та судового наказу від 02 липня 2009 року. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3288, 50 грн., оскільки вказана сума тіла кредиту була вже стягнута з [PERSON] судовим наказом від 02 липня 2009 року. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по пені у розмірі 31059,22 грн. станом на 09.04.2015 року за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню в межах останніх дванадцяти місяців перед зверненням Банку до суду, виходячи з наступного. Так, пунктом 3 частини першої\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої\~статті 258 ЦК України\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~\~пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення\~\~обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Стаття 266 ЦК України\~передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм статті\~266, частини другої статті\~258 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14. Відповідач відповідно до його заяви просив суд застосувати спеціальну позовну давність в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором кредиту підлягають задоволенню з 12.05.2014 року по 09.04.2015 року (дата зазначена позивачем у позові). Сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 937,82 грн. та обраховувалась згідно даних, які містяться в новому Розрахунку заборгованості ( 30.05.2014 року 68,06 грн. + 27.06.2014 року 63,50 грн. + 17.07.2014 року 45,36 грн. + 31.07.2014 року 41,78 грн. + 14.08.2014 року 41,78 грн. + 29.08.2014 року 43, 52 грн. + 03.09.2014 року 14,51 грн. + 29.09.2014 року 73,27 грн. + 30.09.2014 року 2,73 грн.+ 30.10.2014 року 82,06 грн. + 31.10.2014 року 2,65 грн. + 17.11.2014 року 45,09 грн. + 30.11.2014 року 38,62 грн. + 03.12.2014 року 8, 91 грн. + 29.12.2014 року 74, 66 грн. + 31.12.2014 року 5, 55 грн. + 28.01.2015 року 77,64 грн. + 31.01.2015 року 8,03 грн. + 06.02.2015 року 16,04 грн. + 28.02.2015 року 58,84 грн. + 16.03.2015 року 42,79 грн. + 31.03.2015 року 38,64 грн. + 09.04.2015 року 43,79 грн.). При цьому, суд зазначає, що данні про нарахування пені за період з 12.05.2014 року до 30.05.2014 року Розрахунки заборгованості не містять. При цьому, суд вважає, що п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) в частині застосування терміну позовної давності тривалістю пять років, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з наступного. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в пять років. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому, з наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника № DNQ1RX13670191 від 15 березня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим, Умови щодо збільшення терміну позовної давності до пяти років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 15 березня 2008 року. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги Банку частково обґрунтованими та задовольняє їх за період з 01 серпня 2011 року по 09.04.2015 року по заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії за користуванням кредитом, штрафом (фіксована частина), штрафом (процентна складова) у розмірі 5722,62 грн. та за період з 12.05.2014 року по 09.04.2015 року заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань у розмірі 937, 82 грн., а загалом підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту № DNQ1RX13670191 від 15 березня 2008 року в розмірі 6660, 44 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (16,62 % від задоволених позовних вимог).

Outcome: partial