Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 31.07.2008 року в загальному розмірі 12853,41 грн., та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 31 липня 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № DNL0AR02000053 за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 56670.41 грн. для придбання автомобіля «Деу Нексія», 2008 року випуску, н/з АЕ 6037СА, а також здійснення страхування автомобіля, сплату коштів на реєстрацію предмета застави, винагороди за надання фінансового інструменту, зі сплатою за користування кредитними коштами 9,60 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту 30.07.2015 року. Проте, відповідач отримавши кредит належним чином своїх обовязків за договором не виконував не здійснював погашення боргу, сплату процентів та інших обумовлених договором платежів, в результаті чого станом на 26.12.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 12853,41 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилався на обставини викладені у позовній заяві, а також у додаткових письмових поясненнях долучених до справи. Відповідач заперечував проти задоволення позову та вказував на те, що банку в рахунок погашення боргу вже було передано заставне майно автомобіль «Деу Нексія», 2008 року випуску, н/з АЕ 6037СА. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DNL0AR02000053. Відповідно до умов цього договору (п.п. 17.1 кредитного договору) позивачем відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 56670,41 грн. на наступні цілі: придбання автомобіля «Деу Нексія», 2008 року випуску, н/з АЕ 6037СА; здійснення страхування автомобіля; сплату коштів на реєстрацію предмета застави; сплату винагороди за надання фінансового інструменту (п.п. 17.1.3 кредитного договору). 11 березня 2013 року сторони уклали додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою зменшили суму заборгованості на 830,88 грн. та погодили графік погашення у новій редакції, та визначили умови відповідальності позичальника за неналежне виконання своїх зобовязань за кредитним договором (п.п. 1.5.2 додаткової угоди). Процентна ставка за користування кредитом погоджена сторонами у 9,60 % річних (п.п. 17.1.6 кредитного договору). Кінцевим терміном погашення кредиту сторони погодили 30 липня 2015 року (п.п. 17.1.5 кредитного договору). Додатком № 1 до кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту. Відповідач отримав кредитні кошти та використав їх на цілі визначені у п.п. 17.1.3 кредитного договору, але будучи при цьому зобовязаним повертати кредит щомісячними платежами, сплачувати відсотки за користування коштами, та інші обумовлені договором платежі, своїх зобовязань належним чином не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість. Як встановлено у судовому засіданні в рахунок повернення боргу на заставне майно рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11.07.2011 року було звернуто стягнення (справа 3 0417/2-1798/2011). На підставі рішення відповідач передав позивачу заставне майно, яке було реалізоване позивачем за 45000,00 грн., та ці кошти були спрямовані на погашення кредитної заборгованості. Зазначені обставини визнаються сторонами та підтверджуються копією судового рішення і випискою по рахунку відповідача з якого вбачається погашення за рахунок заставного майна на вказану суму. Проте, зазначених коштів не вистачило для погашення кредиту у повному обсязі, та станом на 26.12.2014 року існує заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 12853,41 грн., та складається з: 7490,56 грн. суми боргу за кредитом, 1,66 грн. суми боргу за процентами, 4511,03 грн. пеня, 250,00 грн. штрафу (фіксованої частини), 600,16 грн. штрафу (процентна складова). Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язань за правилами ст. 545 ЦК України у повному обсязі, дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем. Оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, прострочив виконання згідно ст. 612 ЦК України, у зв'язку з чим виникла заборгованість, суд за встановлених обставин, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача підтвердженої розрахунком суми заборгованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved