Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 32152,85 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20 грудня 2010 року відповідач стала клієнтом банку та підписавши анкету-заяву отримала кредитну карту «Універсальна». 14 грудня 2012 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої позивач отримала кредит у розмірі 21200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконувала умови договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 31 грудня 2016 року складає 32152,85 грн. Відповідач подала заперечення, в якому зазначає, що згідно виписок по рахунках, відкритих на її ім'я в ПАТ КБ «ПриватБанк» завжди були наявні кошти необхідні для погашення заборгованості по кредитному рахунку. [PERSON], маючи відповідні повноваження на списання коштів, передбаченні умовами договору та «Правилами користування платіжною карткою», про що сам зазначає в позовній заяві, не здійснював списання заборгованості, в результаті чого і виникла значна заборгованість по процентах, комісії, пені та штрафах. Позивач явку представника у судове засідання не забезпечив. Представником позивача подано до суду заяву, в якій просить\~ справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. \~Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення з неї заборгованості за кредитом в розмірі 17414,14 грн. визнала. В частині стягнення з неї процентів, пені та штрафів заперечила. Зазначила, що на її картковому рахунку постійно перебували кошти, а тому позивач не вправі був нараховувати їй штрафні санкції та пеню. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. 20 грудня 2010 року відповідач стала клієнтом банку та підписавши анкету-заяву отримала кредитну карту «Універсальна». 14 грудня 2012 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну карту «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої позивач отримала кредит у розмірі 21200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Згідно з матеріалами справи за відповідачем станом на 31 грудня 2016 року рахується заборгованість по кредитному договору в розмірі 32152,85 грн., що підтверджується зокрема розрахунком заборгованості за договором (а.с. 3-4). Згідно ч.1 ст.526 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. [PERSON] вона даного обов'язку не виконала. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, у відповідача станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість у розмірі 32152,85 гривень, з яких: 17414,14 гривень - заборгованість за кредитом; 12031,43 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом; 700.00 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500.00 гривень штраф (фіксована частина); 1507,28 штраф (процентна складова). Згідно з пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили, що [PERSON] самостійно може змінювати розмір ліміту кредиту на картці, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки та комісію на умовах, передбачених договором. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, позичальник сплачує банку фіксований штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від ціни позову. Пунктом 1.1.7.12 Умов встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно правил та умов надання банківських послуг відповідачу було встановлено строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним. Відповідно до ст. ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення боргу та кредитним договором. Згідно дослідженої в судовому засіданні виписки від 04.04.2017 року про рух коштів на рахунку № 5168742011024241 виданого на імя [PERSON], встановлено, що у 2017 році з карткового рахунку відповідача 10.02.2017 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було стягнуто суму в розмірі 11.24 грн., а 30.03.2017 року суму в розмірі 1030,40 грн. Дані суми стягнень також підтверджуються випискою про рух коштів від 05.04.2017 року. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню за виключенням сум стягнутих банком у лютому і березні 2017 року з карткового рахунку відповідача в загальній сумі 1041,64 грн. Щодо стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання\~(ч.3\~ст. 549 ЦК України). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2\~ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. В силу вимог\~ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищезазначене та відповідно до ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно- правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-2003цс15. За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафу у вигляді фіксованої частини в сумі 500 гривень та процентної складової в сумі 732,55 гривень, на загальну суму 1507, 28 гривень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ст. 60 ЦПК України. Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно дослідженої в судовому засіданні виписки від 04.04.2017 року про рух коштів на рахунку № 5168742011024241 встановлено, що у позивача не було можливості вчасно і в повному розмірі стягувати щомісяця після 25 числа кошти з карткового рахунку відповідача, а тому суд не бере до уваги заперечення відповідача в частині неправомірності дій позивача щодо нарахуання відсотків та пені, а також щодо можливості автоматичного списання коштів. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial