Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 5 березня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DZV0GК00770069, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 7000 дол. США на строк до 4 березня 2013 року. У звязку із значним порушенням зобовязання за кредитним договором станом на 10 березня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 2765, 03 дол. США: 1494, 86 дол. США заборгованість за кредитом; 209, 41 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 6,67 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 913, 33 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, а також штрафи відповідно до договору: 9,55 дол. США штраф (фіксована частина); 131, 21 дол. США штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 5 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] сніжаною Анатоліївною (Позичальник) було укладено кредитний договір № DZV0 GК00770069, відповідно до умов якого Позичальник отримала кредит у розмірі 7000 дол. США на строк до 4 березня 2013 року на умовах сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту щомісяця. Погашення заборгованості згідно з умовами договору мало відбуватися щомісячними платежами в період з 20 до 24 число кожного місяця в сумі 425 дол. США згідно з графіком погашення (а.с.13-15). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача 10 березня 2016 року становить 1712, 94 дол. США: 1496, 86 дол. США заборгованість за кредитом; 209, 41 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 6,67 дол. США заборгованість по комісії (а.с. 5-11). Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.\~\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так п. 8.4. договору передбачено, що при порушенні Позичальником зобовязань із погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, але не менше 1 гривні. За порушення зобовязання Позичальником позивачем нараховано пеню в сумі 913, 33 дол. США. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Отже стягненню підлягає пеня в розмірі 23\~910 грн. 98 коп. (913, 33 дол. США. за офіційним курсом НБУ). Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. У звязку з цим суд вважає вимоги позивача в частині дострокового стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами, комісії та пені законними та обґрунтованими. Також п.5.3 кредитного договору передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Згідно з розрахунком позивача штрафи за порушення грошового зобовязання складають: 9,55 дол. США (фіксована частина) та 131,21 дол. США (процентна складова). При цьому процентна складова, а саме 5% від суми заборгованості, розрахована, в тому числі, на суму пені. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобовязання, а не сумою заборгованості. Нарахування штрафу у виді 5% від суми пені є по суті нарахуванням процентів на неустойку, що згідно з ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України не допустимо. У звязку з цим, суд вважає, що штраф у виді 5% від суми заборгованості може бути нарахований лише на суму заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитними коштами та комісії. У звязку з цим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у виді процентної складової 5% від суми нарахованої пені необґрунтованими, оскільки вони не відповідають вимогам діючого законодавства. Також необґрунтованими є вимоги позивача про стягнення фіксованої частки штрафу у розмірі 9,55 дол. США, оскільки такі вимоги не відповідають умовам кредитного договору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу суд виходить з наступного розрахунку: 250 грн. фіксована складова штрафу та 5% від суми заборгованості (1710, 94 дол. США) 85, 55 дол. США. Саме ці суми штрафу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial