Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, відсотків за користування коштами та пені в розмірі 277 660 грн. 67 коп. Позов мотивовано тим, що 06.08.2008 року сторони уклали кредитний договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № 006-Р/011684, за умовами якого позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості відкрито рахунок розміром кредитного ліміту в сумі 12 000 грн. з оплатою процентів відповідно до умов договору. Відповідач зобов'язався повністю повернути отримані в рамках відновлювальної кредитної лінії кошти але взяті зобов'язання не виконує не вносить платежі, має заборгованість перед позивачем по сплаті платежів, тому на неї нарахована пеня та відсотки, а загальний борг складає 277 660 грн.67 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справу у відсутності представника, позов підтримав, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час місце слухання справи повідомлений своєчасно, в заявах які направив до суду зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд застосувати строки позовної давності (арк.с.70, 76). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено. Судом встановлено, що 06.08.2008 року сторони уклали кредитний договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки № 006-Р/011684, за умовами якого позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості відкрито рахунок розміром кредитного ліміту в сумі 12 000 грн. з оплатою процентів відповідно до умов договору. Відповідач зобов'язався повністю повернути отримані в рамках відновлювальної кредитної лінії ресурси в строк до 06.05.2011 року але взяті зобов'язання не виконав не вносив чергові платежі, має заборгованість перед позивачем по сплаті платежів, а тому на неї нарахована пеня та відсотки, а загальний борг складає 277 660 грн.67 коп., що стверджується розрахунком боргу. Зазначений договір передбачає пунктом 10.1, що договір набирає чинності з моменту підписання його обома Сторонами і є укладений на невизначений строк. Разом з тим з додатку № 1 до договору № 006-Р/011684 від 06.08.2008 року передбачена вартість послуг з обслуговування платіжної картки і карткового рахунку протягом 3-х років. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом (арк.с.30-32) останній термін повернення кредиту 06.05.2011 року. Відповідач перестав виконувати взяті на себе зобов'язання, станом на 01.10.2009 року мав прострочену заборгованість в сумі 4774,85 грн. - заборгованість за кредитом та 1174,85 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що стверджується повідомленням щодо усунення порушень № 365 від 01.10.2009 року (арк.с.60). Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначеним Кодексом встановлено строк, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовна давність. До вимоги заявленої позивачем застосовується загальна позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. Договором кредиту укладеним між сторонами не передбачено збільшення позовної давності відповідно до положень ст.259 ЦК України. Виходячи з приписів ч. 1 ст.261 ЦК України суд вважає, що перебіг позовної давності почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Незважаючи на те, що відповідач почав порушувати умови договору ще з вересня місяця 2009 року, взагалі не вносячи платежі по кредиту, суд вважає початком перебігу строку позовної давності з 01.10.2009 року, до якого повинна була бути повністю погашена заборгованість. В зв'язку з викладеним позовна давність за вимогою про стягнення боргу за кредитним договором сплила 01.10.2012 року. В той час як позивач звернувся до суду лише 06.08.2013 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставною для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). З таким клопотанням про застосування позовної давності звернувся відповідач до винесення рішення по справі. Відповідно, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі зверненням позивача до суду після спливу позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України в зв'язку з відмовою у позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. Відповідно до пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed