Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.12.2010р. у розмірі 18 604,65 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте матеріали справи містять від нього заяву, у якій він позовні вимоги підтримує та просить проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач надала суду заперечення, в яких посилаючись на те, що у наданому суду розрахунку заборгованості від 11.09.2017р. не враховано здійснених нею платежів після звернення позивача до суду, а також на неправомірність нарахування позивачем штрафу, просила суд позовні вимоги задовольнити частково. Окрім того, посилаючись на скрутне матеріальне становище просить суд зменшити розмір пені. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 09.12.2010р між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості, а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.10-11). Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач звертаючись до суду з вказаним позовом, посилається на те, що всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.12.2010р, яка відповідно до розрахунку станом на 11.09.2017р. становить 18 604,65 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 3 630,05 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 6 708,05 грн., заборгованості з пені у розмірі 6 904,42 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 862,13 грн. (а.с.6-9). Разом з тим, відповідно до наданої відповідачем роздруківки з офіційного веб-ресурсу позивача, [PERSON] починаючи з 11.10.2017р., щомісячно, по 10.04.2018р. здійснено платежі в рахунок погашення відсотків за Кредитним договором на загальну суму 3 630,13 грн. Беручи до уваги часткове погашення відповідачем суми заборгованості за відсотками, суд доходить висновку про достатність правових підстав для зменшення їх розміру на суму здійснених відповідачем платежів, а саме до 3 077,92 грн. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що їй неправомірно нараховану суму штрафів, оскільки вона не підписувала Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки їх розмір передбачено в довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти, яку відповідач власноручно підписала та відповідно була ознайомлена з їх нарахуванням у разі порушення строків платежів більш ніж на 30 днів. Водночас стосовно стягнення одночасно з відповідача пені та штрафів при порушенні строків платежів з будь-яких грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчитиме про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум штрафів у загальному розмірі 1 362,13 грн. Окрім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.13 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014р. №6-100цс14. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що розмір заявленої до стягнення позивачем пені підлягає зменшенню до суми основної заборгованості за користування кредитом, а саме до 3 630,05 грн., оскільки вона відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України значно перевищує розмір завданих відповідачем збитків. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial