Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача [PERSON] за кредитним договором №б/н від 02.11.2006 року заборгованість в сумі 25810грн. 17коп. та судові витрати, вказуючи, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов'язання. В судове засідання представник позивача ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» Пшечук О.В. не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказав, що заборгованість за кредитним договором стягнуто судовим наказом виданим Тетіївським районним судом 05.06.2008 року, також заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає за наступне. В судовому засіданні встановлено, що 02.11.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанком», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 5000гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит у відповідності до умов договору. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем заяви від 02.11.2006 року, відповідно до якої відповідач погоджується з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою. Відповідач, передбачені договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконує, внаслідок чого станом на 09.09.2013 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком становить 25810,17грн., з них: заборгованість за кредитом в сумі 4954,73грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 19150,19грн; штраф(фіксована частина) в сумі 500грн., штраф (процентна складова) в сумі 1205,25грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором станом на 09.09.2013 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Із заяви [PERSON] на видачу кредитної картки від 02.11.2006 року встановлено, що [PERSON] було видано платіжну кредитну картку з кредитним лімітом 5000грн. з терміном дії картки до травня 2008 року.(а.с.7-8). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено термін дії договору - 12 місяців, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про зупинення дії Договору, він автоматично пролонговується на цей же строк. (а.с.13). Відповідно до п.п. 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії, відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії. (а.с.14). Відповідно до п.п. 3.1.5 Умов та правил надання банківських послуг, замовлені клієнтом картки, в тому числі продовжені з новим строком дії (корпоративні, особисті платіжні), але не отримані, зберігаються в Банку для видачі клієнту 6 місяців (а.с.14). В судовому засіданні із пояснень відповідача встановлено, що після закінчення терміну дії картки в травні 2008 року, він не замовляв у банку і не отримував нову картку на новий строк. Також, за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу, 05.06.2008 року Тетіївським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з нього даної заборгованості. Із копії заяви про видачу судового наказу та копії судового наказу виданого 05.06.2008 року Тетіївським районним судом Київської області встановлено, що з [PERSON] стягнуто заборгованість в сумі 4954,73грн. за кредитним договором від 02.11.2006 року, а також заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 3289,45грн. та судові витрати. Тобто, встановлено, що Банк вже обирав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором. Однак, матеріали справи не містять допустимах та належних доказів щодо набрання чинності чи скасування вищезазначеного судового наказу. В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, тому суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до осиної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитного договору закінчився 31.05.2008 року, після закінчення дії договору сторони його не продовжили, відповідної заяви про продовження та видачу нової картки відповідач не подавав, картку з новим строком дії не отримував, а тому строк позовної давності необхідно рахувати, починаючи з 01.06.2008 року. До суду із позовом Банк звернувся 02.12.2013 року. Тобто, з моменту порушеного права позивача минуло більше трьох років і причини пропущення позовної давності позивачем не вказані. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, і в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Outcome: dismissed