Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого посилались на те, що 29.01.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/731-Н, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 198000 доларів США, зі строком повернення до 20.01.2037 року та сплатою процентів в порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем 29.01.2007 року було укладено договір іпотеки №8/2007/840-К/371-Н/1, предметом якого була квартира [ADDRESS]. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 06.02.2014 року має заборгованість в сумі 360312,13 доларів США, що в еквіваленті становить 2879974 грн. 86 коп. та складається з: заборгованості по кредиту в сумі 191327,50 доларів США, що еквівалентно 1529280 грн. 71 коп.; заборгованості по відсотках в сумі 132794,25 доларів США, що еквівалентно 1061424 грн. 44 коп.; пені в сумі 16390,38 доларів США, що еквівалентно 131008 грн. 31 коп.; штрафу в сумі 19800 доларів США, що еквівалентно 158261 грн. 40 коп. В звязку з цим, позивач просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], з укладенням від імені банку договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в якому, не заперечуючи факт укладення з банком 29.01.2007 року кредитного договору №8/2007/840-К/731-Н та договору іпотеки №8/2007/840-К/371-Н/1, просив визнати останній недійсним, посилаючись на те, що договір іпотеки фактично був укладений до моменту укладання кредитного договору і не забезпечував дійсного зобовязання, що є порушенням Закону України «Про іпотеку». Крім того, право власності на предмет іпотеки він зареєстрував лише 06.03.2007 року, тобто майже через 1,5 місяці з моменту підписання кредитного та іпотечного договорів. Отже, договір іпотеки не міг бути укладеним до моменту державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав заявлені банком вимоги та просив їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю позовних вимог. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував та просив задовольнити зустрічний позов з викладених в ньому підстав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що 29.01.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/731-Н, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 198000 доларів США, зі строком повернення до 20.01.2037 року та сплатою процентів в порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем 29.01.2007 року було укладено договір іпотеки №8/2007/840-К/371-Н/1, предметом якого була квартира [ADDRESS]. Свої зобовязання за кредитним договором позичальник належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 06.02.2014 року має заборгованість в сумі 360312,13 доларів США, що в еквіваленті становить 2879974 грн. 86 коп. та складається з: заборгованості по кредиту в сумі 191327,50 доларів США, що еквівалентно 1529280 грн. 71 коп.; заборгованості по відсотках в сумі 132794,25 доларів США, що еквівалентно 1061424 грн. 44 коп.; пені в сумі 16390,38 доларів США, що еквівалентно 131008 грн. 31 коп.; штрафу в сумі 19800 доларів США, що еквівалентно 158261 грн. 40 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладення між сторонами договору іпотеки) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Пунктом 5.3 договору іпотеки №8/2007/840-К/371-Н/1 від 29.01.2007 року сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленістю сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предметі іпотеки, права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. З матеріалів справи вбачається, що до моменту звернення до суду з позовом банк вже скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на предметі іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом 20.05.2013 року. Вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню не визнавався, банком був предявлений для примусового виконання та на теперішній час перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції в Дніпропетровській області. Таким чином, оскільки банк вже реалізував своє право, як іпотекодержателя, шляхом звернення стягнення на предметі іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, позовні вимоги останнього про повторне звернення стягнення на той самий предмет іпотеки за рішенням суду, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Також слід відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, оскільки останнім не наведено передбачених ст.ст.203,215 ЦК України підстав для цього. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір та договір іпотеки було укладено в один день. На виконання умов кредитного договору позичальнику було видано обумовлені договором кредитні кошти. [PERSON] 29.01.2007 року було укладено договір купівлі-продажу з [PERSON], згідно якого ним було придбано квартиру [ADDRESS], яку передано в іпотеку. Тобто право власності [PERSON] на квартиру на моменту укладення договору іпотеки було документально підтверджено відповідним правовстановлюючим документом. А здійснення державної реєстрації права власності на цю квартиру пізніше, ніж було укладено іпотечний договір не є підставою його недійсності з огляду на положення ст.5 Закону України «Про іпотеку» та розяснення, надані в п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Враховуючи відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог, судові витрати по справі понесені сторонами слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed