Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 серпня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 6029-014/07Р, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 020, 00 доларів США для своєчасної оплати останнім вартості автомобіля та страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Право банку на здійснення банківських кредитних операцій з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України підтверджується банківською ліцензією № 7, виданою Національним банком України 03 грудня 2001 року, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; дозволом № 7-1 від 03 грудня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до дозволу № 7-1 від 03 грудня 2001 року. Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом видачі грошових коштів з каси банку після укладання договору застави і надання позичальником документа, що підтверджує страхування заставленого майна на користь банку. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальникові строком з 06 серпня 2007 року до 06 серпня 2014 року зі сплатою 11, 99 % річних. Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 96, 00 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом відповідно до пункту 4.5 кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору, зазначеного в пункті 1.2 кредитного договору. Водночас, пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) розмір процентної ставки збільшується на один відсоток річних, починаючи з розміру, встановленого пунктом 1.2 кредитного договору. Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2 кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Протягом встановленого кредитним договором строку, а також і після закінчення строку повернення кредиту, станом на 20 червня 2015 року відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 12855,42 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом: 5 103, 00 долари США; заборгованість за процентами: 2 479, 96 доларів США; неустойка (пеня) за кредитом: 3 578, 44 доларів США; неустойка (пеня) за процентами: 1 694, 02 долари США. Крім цього, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов'язання [PERSON] як позичальником, 06 серпня 2007 року між позивачем і [PERSON], [PERSON] було укладено окремі договори поруки № 6029-014/07Р. Пунктом 1.1 вказаних договорів передбачено, що за його умовами поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором (позивачем) за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальником за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року у сумі 12 855, 42 доларів США та судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без їхнього представника, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином на сайті http://lsm.lg.court.gov.ua/sud 415/, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що згідно з кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON], банк надає позичальнику кредит у сумі 8 020, 00 доларів США з метою своєчасної оплати позичальником вартості автомобіля, що купується, та страхових платежів за договорами страхування автомобіля. Згідно з п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальникові строком з 06.08.2007 року до 06.08.2014 року зі сплатою 11, 99 % річних. Згідно з п. 4.4 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 96, 00 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Згідно з п. 4.5 кредитного договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в п. 1.2 даного договору. Згідно з п. 1.3 кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) розмір процентної ставки збільшується на один відсоток річних, починаючи з розміру, встановленого пунктом 1.2 кредитного договору. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року, загальна сума заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «ПРАВЕКС-БАНК» станом на 20.06.2015 року складає 12 855, 42 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 5 103, 00 долари США; заборгованість за процентами - 2 479, 96 доларів США; неустойка (пеня) за кредитом - 3 578, 44 доларів США; неустойка (пеня) за процентами - 1 694, 02 долари США. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентів, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 5 103, 00 долари США та заборгованості за процентами у сумі 2479, 96 доларів США, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з даними опублікованими в мережі Інтернет на офіційному інтернет-представництві Національного банку України, станом на 17.02.2016 року, тобто на день ухвалення судом даного рішення, встановлено такий офіційний курс гривні до долара США: 100 доларів США дорівнює 2701, 98 грн. Таким чином, з урахуванням вимог ЦК України про необхідність визначення грошового еквівалента іноземної валюти, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року, яка станом на 20.06.2015 року складає 7 582, 96 долари США, що еквівалентно 204 890, 05 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5 103, 00 долари США, що еквівалентно 137 882, 03 грн.; заборгованість за процентами - 2 479, 96 доларів США, що еквівалентно 67 008, 02 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за кредитом у сумі 3 578, 44 доларів США та неустойки (пені) за процентами у сумі 1 694, 02 долари США, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з п. 10.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2 кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Згідно з позовною заявою позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року у вигляді неустойки (пені) за кредитом у сумі 3 578, 44 доларів США та неустойки (пені) за процентами у сумі 1 694, 02 долари США. Однак, відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.04.2015 року по справі № 3-29гс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Крім цього, щодо позовної вимоги про стягнення пені суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Алчевськ Луганської області. Не заперечуючи того факту, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 року зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, суд вважає, що до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а розпорядження є підзаконним актом виданим КМУ в межах своєї компетенції на основі і на виконання вищевказаного Закону, і зупинення його дії не зупиняє дію самого Закону, який був чинний як на момент подання даного позову позивачем, так і на момент ухвалення рішення у даній справі. Згідно з копією кредитного договору [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а згідно з договорами поруки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року, загальна сума заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «ПРАВЕКС-БАНК» по пені станом на 20.06.2015 року складає: неустойка (пеня) за кредитом - 3 578, 44 доларів США,; неустойка (пеня) за процентами - 1 694, 02 долари США. Однак, враховуючи необхідність застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що оскільки з 14.04.2014 року на нарахування пені накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню: про стягнення неустойки (пені) за кредитом за період до 14.04.2014 року у сумі 2 007, 86 доларів США; про стягнення неустойки (пені) за процентами за період до 14.04.2014 року у сумі 931, 88 долар США. Згідно з даними опублікованими в мережі Інтернет на офіційному інтернет-представництві Національного банку України, станом на 17.02.2016 року, тобто на день ухвалення судом даного рішення, встановлено такий офіційний курс гривні до долара США: 100 доларів США дорівнює 2701, 98 грн. Таким чином, враховуючи, що пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні, а позивачем здійснено розрахунок заборгованості по пені в іноземній валюті та не визначено суму заборгованості по пені за офіційним курсом цієї валюти, суд вважає за необхідне самостійно визначити розмір заборгованості по пені за кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року у грошовій одиниці України - гривні та стягнути з відповідачів на користь позивача неустойку (пеню) за кредитом за період до 14.04.2014 року у сумі 54 251, 98 грн. та неустойку (пеню) за процентами за період до 14.04.2014 року у сумі 25 179, 21 грн. Щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. В забезпечення виконання кредитного договору № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] був укладений договір поруки № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року; між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] був укладений договір поруки № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року, відповідно до умов яких кожен поручитель окремо зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 6029-014/07Р від 06.08.2007 року (п. 1.1 договорів поруки). Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з п. 2.1 договорів поруки поручитель зобов'язується, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку і строки, встановлені кредитним договором, зазначеним у п. 1.1 даного договору, зі змінами і доповненнями до нього. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Отже, на думку суду, позовна вимога позивача про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно суми заборгованості за кредитним договором, не узгоджується з вимогами ст. 554 ЦК України та умовами договорів поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У даному випадку предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Ураховуючи викладене, а також те, що ані нормами закону, ані умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості, згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України, відсутні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17.12.2014 року по справі № 6-185цс14 та від 01.07.2015 року по справі № 6-745ц15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково та стягнути заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку не з усіх трьох відповідачів, як просить у своєму позові позивач, а в солідарному порядку з боржника [PERSON] та кожного його поручителя окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними дорученнями № 141098723 від 28.08.2015 року про сплату судового збору у сумі 2 741, 95 грн. та № 173647107 від 16.09.2015 року про сплату судового збору у сумі 1 370, 98 грн., а всього - 4 112, 93 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 4 112, 93 грн. в рівних долях з кожного відповідача.

Outcome: partial