Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Київобленерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі ПрАТ «Київобленерго») звернулося до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказавши, що ПАТ «Київобленерго» постачає електричну енергію побутовому споживачу [PERSON] , на підставі договору № 090100122 від 26.02.2004р., особистий рахунок споживача 200753816, об`єкт постачання будинок [ADDRESS] . Відповідно до умов договору про користування електричною енергією, ПАТ «Київобленерго» зобов`язується постачати електричну енергію до відповідача, який в свою чергу зобов`язується оплачувати електричну енергію за обумовленим тарифом. Добровільно [PERSON] свої обов`язки не виконує тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 5337,36 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн. Заочним рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» було задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» код ЄДРПОУ 23243188, рахунок № [NUMBER] в АТ «Ощадбанк», МФО 322669, заборгованість у сумі 5337 (п`ять тисяч триста тридцять сім) гривень 36 копійок, а також сплачений позивачем судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. 03.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначивши, що з 04.09.2008 року припинила користуватись житловим будинком, до якого позивачем постачається електрична енергія, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію зняття з місця проживання. 11.09.2009 року її онука продала даний житловий будинок новому власнику, а тому саме він має оплачувати за спожиту електричну енергію і нести відповідальність за її несплату. Заявник, зазначила, що її вини у не оплаті електричної енергії, що постачалась після 11.09.2009 року немає, а тому просить суд, скасувати заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2017 року та призначити справу до розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.09.2019 року заяву [PERSON] було задоволено. Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до підготовчого судового засідання в загальному порядку. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.12.2019 року по даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що ПАТ «Київобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «Київобленерго» постачає електричну енергію на підставі договору № 090100122 від 26.02.2004р., особистий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , до будинку [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідно до\~умов договору\~про користування\~електричною енергією,\~ПАТ «Київобленерго»,правонаступником якого є ПрАТ «Київобленерго» зобов`язується постачати електричну енергію до відповідача, який в свою чергу зобов`язується оплачувати електричну енергію за обумовленим тарифом у терміни, передбачені Правилами користування електричною енергією для населення. Згідно з п. 20 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати споживчої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Відповідно до п. 19 вищевказаних правил, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі показань приладів обліку. Як вбачається, з долученого до заяви, копії паспорта [PERSON] , остання дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно наявної в паспорті [PERSON] відмітки Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області, остання була знята 04.09.2008 року з реєстрації місця проживання та 02.10.2008 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як вбачається, з договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.09.2009 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вишняковою І.В. і зареєстровано в реєстрі за № 2163, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] був відчужений на користь [PERSON] . Зі змісту даного договору вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який продається, належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 27 листопада 2003 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. в реєстрі за № 10708. Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ЯАА № 379005, виданого 28 листопада 2003 року Вишгородським БТІ Київської області за № 2121542, номер запису 33 в книзі 19, реєстраційний номер 1357575 (ас. 45-46). Таким чином, з 11.09.2009 року власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно наявної в паспорті [PERSON] відмітки Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області, остання була знята 04.09.2008 року з реєстрації місця проживання та 02.10.2008 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Статтею 322\~ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 6 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Пунктом 2 ч.1 ст.5 закону визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 5 ч.2 ст.7 закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно до ч.3 ст.9 закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Приймаючи до уваги, що відповідач з 27.11.2003 року власником квартири не являється і не зареєстрована в ній з 04.09.2008 року, що заборгованість за спожиту електроенергію в зазначеному будинку виникла за період, коли відповідач вже не була власником будинку і не була зареєстрована в ній, не могла користуватися послугами електропостачання, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 5\~337,36 гривень так, як позов подано, не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. \~\~При цьому суд бере до уваги те, що відповідно до ч.2 ст.51\~ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання замінити відповідача належним відповідачем. Таким чином, на даній стадії розгляду справи і за відсутності клопотання позивача суд не може замінити відповідача належним відповідачем. Приймаючи до уваги викладене, суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог. Зважаючи на вимоги ст. 141 ЦПК України, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed