Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» (надалі «Позивач за первісним позовом», «ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом [PERSON] (надалі «Відповідач 1 за первісним позовом»), [PERSON] (надалі «Відповідач 2 за первісним позовом»), [PERSON] (надалі «Відповідач 3 за первісним позовом») про стягнення солідарно з [PERSON], що зареєстрований за адресою: 76000, [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], та [PERSON], що зареєстрований за адресою: 77722, Івано-Франківська обл., Богородчанський р-н, с. Росільна, вул. Грушевського, буд. 17, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 4539-023/07Р від 19 липня 2007 року у розмірі 54432,41 доларів США, яка складається з: 17183,00 доларів заборгованість за кредитом, 11234,52 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 16399,48 доларів США пеня за кредитом, 9615,41 грн. пеня за відсотками; стягнення солідарно з [PERSON], що зареєстрований за адресою: 76000, [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], та [PERSON], що зареєстрована за адресою: 76000, [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 4539-023/07Р від 19 липня 2007 року у розмірі 54432,41 доларів США, яка складається з: 17183,00 доларів заборгованість за кредитом, 11234,52 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 16399,48 доларів США пеня за кредитом, 9615,41 грн. пеня за відсотками. [PERSON] (надалі «Позивач 1 за зустрічним позовом») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» (надалі «Відповідач за зустрічним позовом»), треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання такою, що припинена, поруку за Договором поруки № 4539-023/07Р, який укладений 19 липня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк». [PERSON] (надалі «Позивач 2 за зустрічним позовом») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» (надалі «Відповідач за зустрічним позовом»), треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання такою, що припинена, поруку за Договором поруки № 4539-023/07Р, який укладений 19 липня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк». Ухвалами суду позовні вимоги за первісним та зустрічними позовами обєднано в одне провадження. Представник Позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначив представник Позивача в судовому засіданні, у звязку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору № 4539-023/07Р від 19 липня 2007 року, станом на час розгляду даної справи у нього існує заборгованість у розмірі 54432,41 доларів США, яка складається з: 17183,00 доларів заборгованість за кредитом, 11234,52 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 16399,48 доларів США пеня за кредитом, 9615,41 грн. пеня за відсотками. Вказану суму заборгованості Позивач просить стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON], порукою яких забезпечувалося виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON]. Відповідач 1 за первісним позовом [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення первісного позову частково заперечив, посилаючись на пропуск Позивачем строку звернення з первісним позовом в частині позовних вимог, та наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пропуску строку звернення. Представник відповідачів 2,3 за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечив, посилаючись на те, що відповідно до вимог чинного законодавства України порука [PERSON] та [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] є припиненою у звязку з пропуском банком строку звернення з вимогами до поручителів, а також у звязку із збільшенням відповідальності поручителів за зобовязаннями [PERSON] у звязку із укладенням додаткової угоди до кредитного договору, яким збільшено процентну ставку за користування кредитом. Представник Позивача 1 за зустрічним позовом [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві [PERSON]. Зокрема, як зазначив представник Позивача 1 за зустрічним позовом [PERSON], відповідно до вимог чинного законодавства порука [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] є припиненою у звязку з пропуском банком строку звернення з вимогами до поручителя [PERSON], а також у звязку із збільшенням відповідальності поручителя [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] у звязку із укладенням додаткової угоди до кредитного договору, яким збільшено процентну ставку за користування кредитом. Представник Відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк», в судовому засіданні проти вимог зустрічного позову [PERSON] заперечив та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що договором поруки встановлено продовжений строк його дій, а саме три роки з моменту закінчення основного зобовязання. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] визнав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник Позивача 2 за зустрічним позовом [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві [PERSON]. Зокрема, як зазначив представник Позивача 2 за зустрічним позовом [PERSON], відповідно до вимог чинного законодавства порука [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] є припиненою у звязку з пропуском банком строку звернення з вимогами до поручителя [PERSON], а також у звязку із збільшенням відповідальності поручителя [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] у звязку із укладенням додаткової угоди до кредитного договору, яким збільшено процентну ставку за користування кредитом. Представник Відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк», в судовому засіданні проти вимог зустрічного позову [PERSON] заперечив та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що договором поруки встановлено продовжений строк його дій, а саме три роки з моменту закінчення основного зобовязання. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] визнав в повному обсязі та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 4539-023/07Р (надалі «Кредитний договір»), за яким банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 21 976,00 доларів США. Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору кредит надається Позичальникові терміном з 19.07.2007 р. по 19.087.2014 р. зі сплатою 12,99 відсотків річних. 29 січня 2009 року між АКБ «Правекс-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 4539-023/07Р від 19.07.2007 р., яким, зокрема, змінено процентні ставки, диференціювавши їх окремими періодами. Так, згідно з пунктом 1 Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 4539-023/07Р від 19.07.2007 р. було встановлено, що кредит надається Позичальникові терміном з 19 липня 2007 року до 10 лютого 2008 року зі сплатою 12,99 відсотків річних, з 11 лютого 2008 року по 19 липня 2014 року зі сплатою 13,99 відсотків річних. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив представник Позивача, незважаючи на взяті на себе за Кредитним договором зобов'язання, Відповідач 1 не виконував їх належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 4539-023/07Р від 19.07.2007 р. (а.с. 21-23). Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості в частині нарахованих та здійснених платежів, термінів оплати, [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем 1 суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за Кредитним договором належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки. В той же час, Відповідачем 1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності в частині позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлений трирічний строк позовної давності, який застосовується до всіх правовідносин, за винятком тих, для яких законом встановлені інші, більш короткі або більш тривалі строки. До вимог, що виникли з кредитних правовідносин застосовується трирічний строк позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом Кредитного договору та Договору про внесення змін до нього Відповідач 1 зобовязаний був сплачувати кредит щомісяця до 10-го числа включно згідно погодженого сторонами графіку погашення платежів. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та графіком, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Таким чином, виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, Суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому Суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. Як вбачається зі змісту наданого Позивачем [PERSON] заборгованості [PERSON] (а.с. 21-23), суму заборгованості Відповідача 1 за кредитом, відсотками та пеню Позивачем розраховано за період, починаючи з 01 червня 2009 року. З даним цивільним позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду 31 серпня 2015 року, що підтверджується відповідною реєстраційною відміткою на штемпелі на поштовому конверті, в якому відправлено позовну заяву. В судовому засіданні в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду представник Позивача покликався на те, що банк обрав способом захисту свого порушеного права у правовідносинах із Відповідачем 1 звернення до суду з позовом після закінчення строку дії договору. В той же час, з огляду на вищевикладені нормативні положення щодо застосування строку позовної давності до щомісячних платежів, як норми вираження зобовязання у кредитних правовідносинах, Суд дійшов висновку про те, що представником Позивача не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовні вимоги про стягнення з Відповідача 1 заборгованості за кредитом та відсотками за період до 31 серпня 2012 року (тобто період поза межами трирічного строку звернення до суду) не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення. Стосовно нарахованої заборгованості по пені, Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Укладеним кредитним договором та додатковим договором до нього сторонами не встановленого збільшеного строку позовної давності щодо пені. В той же час, як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи розрахунку, Позивачем здійснено обрахування пені, починаючи з 01 червня 2009 року. Відтак, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені за період до 31 серпня 2014 року (тобто період поза межами річного строку звернення до суду) не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення. Отже, згідно з [PERSON] заборгованості Відповідача 1 за кредитним договором (а.с. 21-23) за період з 31 серпня 2012 року заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором становить: 6300,00 доларів США заборгованість за кредитом; 4580,75 доларів США заборгованість за відсотками; 8690,49 доларів США пеня за кредитом та відсотками. В судовому засіданні Відповідач 1 просив суд зменшити розмір нарахованої пені, посилаючись на наявність в нього на утриманні неповнолітньої дитини, а також на те, що станом на даний час він не працевлаштований. Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», «зазначене положення закону є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки». Крім того, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що Відповідачем 1 частково виконувалися зобовязання за Кредитним договором, а також те, що розмір нарахованої пені за кредитом та відсотками в межах річного строку позовної давності (8690,49 доларів США.) є суттєво значним, враховуючи співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, Суд приходить до висновку про те, що належним способом прояву принципів добросовісності, справедливості та розумності у спірних правовідносинах, а також досягнення певного балансу прав та інтересів кредитора та боржника буде реалізація судом передбаченого частиною 3 статті 551 ЦК України права на зменшення розміру неустойки шляхом приведення її розміру до розміру 10 % основного боргу за кредитом відсотками, тобто до суми 1088,08 доларів США. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що з Відповідача 1 на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 4539-023/07Р від 19 липня 2007 року у розмірі 11 968,83 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.12.2015 року становить 281 028,13 грн., яка складається з: 6300,00 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.12.2015 року становить 147 924,00 грн.) заборгованість за кредитом, 4 580,75 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.12.2015 року становить 109 205,08 грн.) заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 088,08 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ станом на 18.12.2015 року становить 25 548,12 грн.) пеня. В задовленні решти позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення. Щодо вимоги Позивача про стягнення заборгованості за Кредитним договором солідарно з Відповідача 1 та поручителів, а також щодо вимог зустрічних позовів, Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору № 4539-023/07Р від 19 липня 2007 року, 19 липня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачами 2,3 [PERSON] та [PERSON] було укладено два окремі договори поруки № 4539-023/07Р та № 4539-023/07Р (а.с. 24-25). Частиною 1 статті 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно з частинами 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобовязувався повернути кредит до 14 липня 2014 року. В той же час, пунктами 4.1 договорів поруки визначено строк їх дії до 19 липня 2017 року. Таким чином. Враховуючи те, що сторонами в договорах поруки було визначено збільшений, поряд з основним зобовязанням, строк дії поруки, посилання позивачів за зустрічними позовами на факт непредявлення банком вимог до поручителів протягом шести місяців після закінчення основного зобовязання, як на підставу припинення поруки, є необґрунтованими. Разом з тим, Судом встановлено, що 29 січня 2009 року між АКБ «Правекс-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 4539-023/07Р від 19.07.2007 р., яким, зокрема, змінено процентні ставки, диференціювавши їх окремими періодами. Так, згідно з пунктом 1 Договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 4539-023/07Р від 19.07.2007 р. було встановлено, що кредит надається Позичальникові терміном з 19 липня 2007 року до 10 лютого 2008 року зі сплатою 12,99 відсотків річних, з 11 лютого 2008 року по 19 липня 2014 року зі сплатою 13,99 відсотків річних. Отже, вищевказаним договором було збільшено процентну ставку за користування Відповідачем 1 кредитними коштами, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителів. В матеріалах справи відсутні докази надання поручителями [PERSON] та [PERSON] згоди на збільшення обсягу їх відповідальності за зобовязаннями [PERSON], що свідчить про те, що на підставі положень частини 1 статті 559 ЦК України станом на час звернення банку до суду порука [PERSON] та [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] припинилася. У зв'язку з наведеним, поручителі не повинні нести солідарну відповідальність з боржником, а тому в частині позовних вимог за первісним позовом про солідарне стягнення заборгованості з поручителів слід відмовити. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 254, 256, 257, 261, 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 553, 554, 559 ч. 4, 1050 ч. 2, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України,

Outcome: partial