Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося у січні 2014 року до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 04 квітня 2008 року [PERSON] відповідно до договору № 021-11983-040408 отримано у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є позивач, кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. із встановленням кредитного ліміту на платіжну картку 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак в порушення умов договору та норм цивільного законодавства України [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 29 листопада 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 7818,15 грн. У зв'язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не бажає погашати заборгованість, ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з [PERSON], вищезазначену суму та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак в позовній заяві просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням змісту заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору № 021-11983-040408 від 04 квітня 2008 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є позивач, зобов'язалося надати [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. із встановленням кредитного ліміту на платіжну картку 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (арк. справи 5-6, 7). Згідно умов вказаного договору, позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за його користування на умовах, передбачених договором. Спірний договір відображає повне розуміння сторонами предмету договору. [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання згідно кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 29 листопада 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 7818,15 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 7728,09 грн., заборгованості за відсотками 90,06 грн., що підтверджується розрахунком боргу (арк. справи 14-15). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином, з умов укладеного кредитного договору та зі змісту наведених правових норм вбачається, що вимоги позивача заявлені у відповідності з чинним законодавством, а отже є обґрунтованими. З урахуванням встановлених обставин щодо наявності вини відповідача у невиконанні зобов'язання перед позивачем, відмови [PERSON] в односторонньому порядку виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Перевіривши арифметичній розрахунок позивача судом встановлено, що вказані ним суми не суперечать вимогам чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір у розмірі 229,40 грн., оскільки підстав для звільнення відповідача від судових витрат судом не встановлено. Враховуючи викладене та

Outcome: approved