Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до умов договору від 13 червня 2008 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник порушила умови договору, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 12139 грн. 84 коп., а саме: 3783 грн. 82 коп. - заборгованість за кредитом; 7539 грн. 84 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 566 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме судовий збір, сплачений ним під час подання позовної заяви. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.20). Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала того, що отримувала в банку кредит, користувалася кредитним коштами, вона погашала заборгованість по кредиту, тому не погоджується з розміром заборгованості, нарахованою позивачем. Суд, вислухавши пояснення відповідача вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 13 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості щомісяця (а.с.7). Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору (п.5.4) погашення заборгованості мало відбуватися щомісячними платежами за попередній місяць (а.с.8-13). У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, [PERSON] порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом, яка згідно з розрахунком позивача на 28 лютого 2017 року становить 3783 грн. 82 коп. (а.с.4-6). Під час вирішення питання про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за процентами в сумі 7539 грн. 84 коп. з огляду на таке. Згідно з умовами договору було передбачено сплату 3% від суми заборгованості щомісяця як проценти за користування кредитними коштами, тобто 36 % на рік. Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, розмір процентної ставки за час користування кредитними коштами відповідачем змінювався та з 1 квітня 2015 року становив 43,20 % річних. Проте жодних обґрунтувань зміни процентної ставки позивачем не наведено. Окрім того, п. 5.5.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено,що відсотки за користування кредитом нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту кошти з дня списання суми з карткового рахунку. З виписки по картковому рахунку видно, що з 17 квітня 2015 року [PERSON] не користувалася кредитними коштами, тобто не знімала їх та не здійснювала розрахунки карткою, проте згідно з розрахунком заборгованості позивачем за цей період нараховано проценти декілька раз на місяць та в різних розмірах, що, на думку суду, не відповідає умовам договору. Окрім того, згідно з випискою по рахунку, починаючи з 16 червня 2015 року відповідач поповнювала картковий рахунок через термінал самообслуговування, проте у розрахунку заборгованості ці суми не відображено як в рахунок погашення процентів так і самого кредиту, тобто лише зазначено, що таке погашення було, проте не відображено в сумі заборгованості. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано достатньо переконливих доказів в обґрунтування суми заборгованості по процентам за користування кредитним коштами, оскільки наведений розрахунок не відповідає умовам договору, укладеному між сторонами, та суперечить іншим доказам у справі, зокрема виписці по рахунку. Суд у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяв сторонам, зокрема позивачу, у здійсненні їхніх прав щодо надання доводів та доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог та оголошував перерви у судовому засіданні, визнавав явку позивача обов'язковою, проте позивач наданим право не скористувався та доказів не надав. А тому частині стягнення суми заборгованості по процентам позовні вимоги суд вважає необґрунтованими. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору (п.8.6) передбачено, що при порушені Клієнтом строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбачених Договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Згідно з розрахунком позивача штраф складає: 500 грн. - фіксована складова та 566 грн. 18 коп. - процентна складова. Суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу законним та обґрунтованими, оскільки вони відповідають умовам договору та не суперечать чинному законодавству, враховуючи те, що згідно з розрахунком заборгованості відповідач допускала порушення умов договору щодо своєчасного погашення кредиту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково, а тому згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial