Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON], про стягнення кредитної заборгованості та просив стягнути кредитну заборгованість у сумі 12103,11 гривень, витрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень. Представник позивача посилається на те, що 04.05.2006 року відповідач [PERSON] уклав договір № б/н з позивачем та отримав кредит у розмірі 2500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, позивач просить стягнути з відповідача станом на 13.01.2014 року заборгованість у розмірі 15722,07 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 2445,50 гривень; заборгованість за процентами у розмірі 13276,57 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківський послуг: штраф у розмірі 500 гривень (фінансова частина); штраф у розмірі 552,53 гривень (процентна складова). 27.08.2008 року судовим наказом Київського районного суду м.Одеси з відповідача було стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 4671,49 гривень. Позивач просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з'явився; подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає. У судовому засіданні встановлено, що 04.05.2006 року відповідач [PERSON] уклав договір № б/н з позивачем та отримав кредит у розмірі 2500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 27.08.2008 року судовим наказом Київського районного суду м.Одеси з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 4671,49 гривень Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із заяви [PERSON] вбачається, що він звертався до банку з проханням надати платіжну картку з кредитним лімітом 2500 гривень та базовою процентною ставкою 4 % в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Крім заяви [PERSON], до суду позивачем надані умови та правила надання банківських послуг. Вказані умови не містять підпису відповідача. Умови і правила надання банківських послуг стосуються усього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника. У заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до умов. Крім того, у заяві не зазначено умов надання кредиту, окрім розміру ліміту та процентної ставки за користування кредитом. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки не містить підпису позичальника, тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту. Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що підписуючи заяву, відповідач розумів вказані умови, у тому числі щодо погодження сторонами терміну позовної давності, що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення договору у письмовій формі про збільшення строку позовної давності. Позивачем не доведено, що відповідач не повернув кредит в строк. В матеріалах справи відсутні будь які докази, що позивач звертався з претензією на адресу відповідач про сплату заборгованості. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив встановлений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом.

Outcome: dismissed