Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.05.2009 року у розмірі 59 329 гривень 79 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 14.05.2009 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складаний між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, проте відповідачка платежі належним чином не здійснювала, у зв'язку з чим станом на 31.12.2016 р. за нею виникла заборгованість у загальній сумі 59 329 гривень 79 копійок. Позивач просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість у сумі 59 329 гривень 79 копійок та судовий збір у сумі 1 600 гривень. В судове засіданні представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. (а.с.25); Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила (а.с.28). У зв'язку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки, яка була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 14.05.2009 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10,11); Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.12-17); Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг при порушені клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором понад 30 днів, зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.05.2009 року сума боргу станом на 31.12.2016 року становить у розмірі 59 329 гривень 79 копійок, яка складається з: заборгованість за кредитом - 9 554 гривень 91 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом - 46 373 гривень 46 копійок; заборгованість за пенею та комісією - 100 гривень 00 копійок; штраф (фіксована частина) - 500 гривень; штраф (процентна складова) - 2 801 гривень 42 копійок (а.с.6-9); Відповідачка [PERSON] порушила договірні зобов'язання, та загальний розмір заборгованості становить у розмірі 59 329 гривень 79 копійок. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 625 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст.530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідачка не виконує свої зобов'язання за договором кредиту, тому у неї виник обов'язок перед позивачем по виплаті суми кредиту у розмірі 59 329 гривень 79 копійок. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 1 600 гривень (а.с.23). На підставі викладеного, та

Outcome: approved