Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором фінансового лізингу, мотивуючи свої вимоги тим, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №ZP00A+02000156 від 07.04.2013р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст.ст. 633, 634 ЦК України. Відповідач згідно умов договору отримав від позивача у платне користування автомобіль марки Daewoo, модель Matiz М18, рік випуску 2012, тип ТЗ хетчбек, № кузова/шасі XWB4A11EDCA044348, реєстраційний номер [NUMBER], якій відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк», та зобовязався сплачувати щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку №2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору 11.05.2018 року. Пунктом 3 ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізінг» встановлено обов»язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до п. 2.9.4.8.2.1 Умов та правил надання барківських послуг, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмету лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації, лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов»язань за цим договором. Повернення предмету лізингу здійснюється за адресою, вказаною у повідомленні про дефолт. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачем зобов»язання належним чином не виконані. Пунктом 2.9.4.8.2.4 договору передбачено, що якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов»язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором, яка відповідно розділу 2.9.4.1 означає залежно від контексту грошові зобов»язання лізингоодержувача перед лізингодавцем, строк сплати за якими настав або(і) суму коштів за такими грошовими зобов»язаннями. Наслідки неналежного виконання договору фінансового лізингу зі сторони лізингоодержувача визначені у ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка передбачає право лізингодавця на відшкодування збитків. Відповідно до умов договору станом на 25.01.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за фактичний строк користування предметом лізингу складає 17730,24грн., а саме: 7651,34грн.-заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 2985,22грн.-заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 3363,02грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 3730,66грн. пеня. В звязку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором фінансового лізингу у загальному розмірі 17730,24грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1378,00грн.. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В позовній заяві зазначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та ухваленння у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідач [PERSON] був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в звязку з чим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у звязку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року(а.с.14-зворот). ПАТ КБ «ПриватБанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою АА № 241170 з ЄДРПОУ/а.с.12/. З Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк»(нова редакція) вбачається, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобовязань закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»(а.с.15). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі-лізинг)-це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. У відповідності зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Судом встановлено, що 07.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № ZP00А+02000156 від 07.04.2013 року шляхом заповнення позивчаем заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, згідно з яким що позивач як лізингодавець передав відповідачу як лізингоодержувачу в лізинг автомобіль марки Daewoo, модель Matiz М18, рік випуску 2012, тип ТЗ хетчбек строком на 60 місяців зі сплатою щомісячних лізингових платежів з 10 по 15 число кожного місяця згідно графіку, встановленому Додатком №2 до договору. Відповідач [PERSON] зазначив, що згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання фінансового лізингу, а також тарифами банку складає між ним та банком договір про надання фінансового лізингу. Крім того, позичальник [PERSON] в цій заяві зазначив, що він ознайомлений і згодний з Умовами і правилами надання фінансового лізингу(а.с.9,10). Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 6 березня 2010 року № СП-2010-256, розміщених на офіційному веб-порталі позивача, передбачено умови наданння банком послуг фінансового лізингу. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, додатків до неї, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами разом складають договір фінансового лізингу. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, а статтею 16 цього Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Як встановлено судом, 07.04.2013 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який підписаний представником позивача і відповідачем [PERSON] та складається з заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, додатків до неї, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Відповідач [PERSON] висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання фінансового лізингу, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Ст. 11 ч.2 п.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено обов»язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобовязався щомісяця в період сплати лізингового платежу сплачувати платіж у розмірі 1381,32грн. та відшкодувати лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що повязані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю. Відповідно до Додатку №2, який є невідємною частиною договору фінансового лізингу, дата останнього платежу за договором - 11.05.2018 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за договором фінансового лізингу, укладеним з відповідачем [PERSON], станом на 25.01.2016 року складає 17730,24грн., з яких: 7651,34грн.-заборгованість залишку вартості предмету лізингу, 2985,22грн.-заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу (в т.ч. 2931,02грн. прострочена винагорода за користування предметом лізингу за фактичний строк користування), 3363,02грн. заборгованість винагорода за проведення моніторингу предмету лізингу, 3730,66грн. заборгованість з пені(а.с.3-5). Отже, позивачем підтверджено факт того, що у відповідача виникло прострочення по лізинговим платежам, яке до теперішнього часу не погашено. Згідно п. 2.9.4.8.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмету лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації, лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов»язань за цим договором. Вимогами п.п.2.8.4.8.1; 2.8.4.8.2.2 вищевказаних Правил, зокрема передбачено, що подією дефолту вважається, в тому числі, затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць. Лізингоодержувач зобов»язаний усунути подію дефолту негайно або незалежно від наявності повідомлення про дефолт за вимогою лізингодавця негайно повернути предмет лізингу. Судом встановлено, що дійсно в даному випадку мала місце подія дефолту відповідно до наведених умов договору лізингу, оскільки відповідачем було допущено затримання сплати щомісячних платежів більше ніж на один календарний місяць. Позивачем 17.12.2015 року за № 1F7 на адресу відповідача [PERSON] було надіслано письмове повідомлення з вимогою сплатити в десятидений строк з дня отримання цієї вимоги виниклу станом на 17.12.2015 року заборгованість у розмірі 9446,76грн., (а.с.6). Підтвердженням надісланння вказаної вимоги на адресу вдповідача є реєстр 5274 від 22 грудня 2015 року згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів(а.с.7-8). Пунктом 2.9.4.8.2.4 Правил надання фінансового лізингу передбачено, що якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобов»язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором, яка відповідно розділу 2.9.4.1 означає залежно від контексту грошові зобов»язання лізингоодержувача перед лізингодавцем, строк сплати за якими настав або(і) суму коштів за такими грошовими зобов»язаннями. Доказів того, що вимога позивача була виконана відповідачем, суду не надано. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором фінансового лізингу, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. При цьому суд виходить з вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін иа інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не скористався своїм процесуальним правом сторони в процесі і не надав суду жодного з доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00грн., сплачена позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved